ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року	Львів	Справа № 460/14059/21 пров. № А/857/1191/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року, ухвалене судею ОСОБА_1 у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників у справі №460/14059/21 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
                                                         ВСТАНОВИВ:
07 жовтня 2022 року (згідно відтиску поштового штемпеля) позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Рівненській області, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №3551/17-00-24-04 від 07.05.2021 та №0005483301 від 12.05.2020.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року позов задоволено.
Рішення зокрема мотивоване тим, що відповідач сформував оскаржувані податкові повідомлення-рішення щодо грошових зобов`язань за 01.07.2016-11.10.2016 лише 12.05.2020 та 07.05.2021 року відповідно (після спливу строків, встановлених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України), що свідчить про порушення відповідних строків винесення податкових повідомлень-рішень та строків застосування штрафних санкцій (як за ст. 86 ПК України, так і за ст. 102 ПК України) й, відповідно, виснував, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги, покликаючись на постанови Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №580/3469/19 та від 18 листопада 2021 року у справі №460/5355/20, зазначає про звернення позивача із позовними вимогами в частині оскарження податкового повідомлення-рішення №0005483301 від 12.05.2020 поза межами визначеного ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.
Також апеляційна скарга містить доводи в обгрунтування правомірності застосування штрафних санкцій. Згідно доводів скаржника, контролюючий орган діяв відповідно до приписів податкового законодавства, забезпечуючи виконання покладених на контролюючий орган функцій та повною мірою використовуючи надані законодавством повноваження. Зазначає, що Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт №1367/17-00-24-04 від 04.03.2021. На підставі аналізу даних АІС «Податковий блок» встановлено порушення позивачем термінів сплати податкових зобов`язань, самостійно визначених платником у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2016 року та узгоджених сум грошових зобов`язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, зазначених у розрахунку штрафних санкцій на загальну суму 201922,25 грн, що є порушенням вимог п.57.1, п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, та, як наслідок, застосовано штрафну санкцію у розмірі 20192,23 грн відповідно до п.124.1 ст.124 Податкового кодексу України. Крім того, Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання до бюджету, за наслідками якої складено акт від 28.04.2020 №290/17-00-33-01/3049219732. На підставі аналізу даних АІС «Податковий блок» встановлено порушення позивачем термінів сплати узгоджених сум податкових зобов`язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях від 01.07.2016 №0001901300 та №0001881300 на загальну суму 1000 грн, що є порушенням вимог п.57.1, п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, та, як наслідок, застосовано штрафну санкцію у розмірі 200 грн відповідно до п. 126.1 ст. 124 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент застосування штрафу).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДПС у Рівненській були проведені камеральні перевірки позивача щодо своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання до бюджету ФОП                ОСОБА_2 .
За результатами таких перевірок було складено:
-акт №290/17-00-33-01/ НОМЕР_1 від 28.04.2020, яким встановлено порушення терміну сплати узгодженого податкового зобов`язання  з податку на додану вартість, що виникло з ППР за 01.07.2016;
-акт №1367/17-00-24-04 від 04.03.2021, яким встановлено порушення терміну сплати узгодженого податкового зобов`язання  з податку на додану вартість, що виникли з ППР за період 01.07.2016-12.10.2016.
На підставі акту перевірки №290/17-00-33-01/ НОМЕР_1 від 28.04.2020 Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено повідомлення-рішення №0005483301 від 12.05.2020, яким накладено штрафні санкції за затримку сплати грошового зобов`язання, що виникло з ППР від 01.07.2016, у розмірі 200 грн.
На підставі акту перевірки №1367/17-00-24-04 від 04.03.2021 ГУ ДПС у Рівненській області  прийнято податкове повідомлення-рішення №3551/17-00-24-04 від 07.05.2021, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 20192,23 грн за затримку сплати/несплату грошових зобов`язань з ПДВ, що виникло з ППР від 01.07.2016-12.10.2016.
ОСОБА_2 , вважаючи податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №3551/17-00-24-04 від 07.05.2021 та №0005483301 від 12.05.2020 протиправними, звернувся до суму з вимогами про їх скасування.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
У справі, що розглядається, з огляду на доводи скаржника, насамперед підлягає дослідженню питання дотримання позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно зі статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
26 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №580/3469/19, в якій сформулював висновок про те, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України.
Виходячи з наведених вище мотивів, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: «Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті» .
Суд апеляційної інстанції зазначає, що, незважаючи на те, що правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові безпосередньо стосується застосування пункту 56.19 статті 56 ПК України при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження, Верховний Суд у складі судової палати також більш широко виклав і новий підхід у тлумаченні пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань. Цей висновок фактично мав універсальний характер.
У розвиток зазначеного правового підходу у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».
З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції зауважує, що і у постанові від 26 листопада 2020 року, і у постанові від 27 січня 2022 року Судова палата наголошувала на тому, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2022 року у справі №500/1149/21.
Як вбачається з матеріалів справи та стверджується скаржником спірне податкове повідомлення-рішення№0005483301 від 12.05.2020 вручене платнику 20.05.2020, тоді як з позовом до суду позивач звернувся 07.10.2021 року.
Судом апеляційної інстанції враховано, що спірні правовідносини у цій справі виникли у період, коли у судовій практиці для звернення до суду застосовувався строк у 1095 днів, але позивач звернувся до суду після зміни загального правового підходу щодо тлумачення пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, проте до викладення Верховним Судом правового висновку щодо застосування строків звернення до суду у спорах про оскарження податкового повідомлення-рішення у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження).
При цьому, усталеною є практика Верховного Суду про те, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Зокрема, питання наявності підстав вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом, які пов`язані зі зміною правової позиції Верховного Суду з цього питання, було предметом дослідження Верховним Судом у справі №640/11650/21, за наслідками касаційного розгляду якої було ухвалено постанову від 23 вересня 2021 року. У цій постанові суд касаційної інстанції зазначив, що у перехідний період для забезпечення реалізації права особи на звернення до суду у вказаних умовах їй має бути забезпечений певний розумний строк, достатній для формулювання правової позиції і вчинення дій з підготовки відповідного позову та його подання до суду. Тобто, новий підхід Верховного Суду у питанні визначення шестимісячного строку звернення до суду з позовами може застосовуватися для нових позовів, поданих після ухвалення постанови від 27 січня 2022 року, однак, при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом істотне значення мають й такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання.
З огляду на викладене, відсутні достатні і належні підстави для застосування правових наслідків, передбачених процесуальним законом в разі пропуску строку зверненення до суду.
Також суд апеляційної інстанції констатує, що з вимогами про оскардення податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №3551/17-00-24-04 від 07.05.2021 позивач звернувся у межах місячного строку з дня отримання рішення ДПС України від 30.08.2021 №7446/В/990006010409 (отримане засобами поштового зв`язку 08.09.2021), прийнятого за наслідками адміністративного оскарження цього рішення.
Водночас суд апеляційної інстанції вважає безпідставним покликання скаржника на висновки, сформовані у постановах Верховного Суду: від 25 лютого 2021 року у справі №580/3469/19 та від 18 листопада 2021 року у справі №460/5355/20
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.
Проте аналіз зазначених відповідпачем постанов Верховного Суду, на які зроблено покликання у апеляційній скарзі як на приклад іншого правозастосування норм, що стосуються строків звернення до суду, не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах, правовідносини у яких є подібними.
Щодо правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Підпунктом  20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО (пп.75.1.1 п.75.1 ст. 75 ПК України).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що 1095-денний строк з моменту виникнення податкового боргу минув, а тому встановлення порушення та застосування штрафних санкцій контролюючим органом відбулось поза межами визначеного п.102.1 ст.102 ПК України строку.
Так, в розумінні пп. 14.1.157, 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.  31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 111 ПК України, за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна, кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Згідно з пунктом 113.1 статті 113 Податкового кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Так, згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Отже, установлений законодавцем у ПК України строк, як темпоральна величина, призначений для своєчасної реалізації контролюючими органами як суб`єктами владних повноважень компетенції щодо застосування штрафних санкцій, спричиняючи у разі його пропуску юридично значимі наслідки. Такими юридичними наслідками є звільнення платника податків, як учасника податкових правовідносин, від відповідальності, обмежуючи таким чином період невизначеності щодо останнього, що в кінцевому результаті гарантує дотримання конституційних прав та обов`язків особи, інтересів держави, а також раціональну організацію правозастосовної діяльності. Запровадження таких строків сприяє правовому захисту, забезпеченню стабільності, стійкості існуючої системи правовідносин, а також забезпеченню можливості збору та закріплення доказів вчиненого правопорушення.
Верховний Суд неодноразово за результатами аналізу наведених вище норм ПК України, зокрема, у постановах від  10 травня 2018 року у справі № 820/3544/17, від 05 липня 2019 року у справі №820/11541/13-а, від 24 листопада 2020 року у справі №520/13377/19, вказував,  що  граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 Податкового кодексу України, то відповідно штрафні санкції можуть бути застосовані в межах 1095 днів, з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Як слідує зі змісту розрахунку штрафних санкцій оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №3551/17-00-24-04 від 07.05.2021, відповідач застосовує до позивача штрафні санкції за затримку сплати/несплату грошових зобов`язань, що виникли у період з 01.07.2016 по 12.10.2016. З розрахунку штрафних санкцій оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0005483301 від 12.05.2020 у вбачається, що відповідач застосовує до позивача штрафні санкції за затримку сплати грошових зобов`язань, що виникли 01.07.2016.
Тобто в основу спірних рішень контролюючого органу покладено висновки актів камеральних перевірок, охоплених строками, що знаходяться поза межами 1095 днів, що передують проведенню перевірки, що є безумовною підставою для скасування цих рішень.
Судом першої інстанції слушно враховано висновки, викладені у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі №812/1541/16 від 08.04.2021, по справі №820/11541/13-а від 05.07.2019, згідно яких встановити порушення й застосувати відповідні штрафні санкції контролюючий орган має право тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу та в межах 1095 днів, що передують дню проведення відповідної перевірки.  Порушення, вчинені платником та податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення та застосування штрафних санкцій, оскільки безумовно вважається безнадійним.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції поділяє висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Рівненській області №3551/17-00-24-04 від 07.05.2021 та №0005483301 від 12.05.2020
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі №460/14059/21 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний