ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2702/23 Справа № 216/1290/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Мірута О. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого - МірутиО.А., 
суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.

учасники справи:
позивач:   ОСОБА_1 ,
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (суддя Кузнецов Р.О.), ухваленого в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В березні 2020 року ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що  01 лютого 2017 року між ним та ОСОБА_2 був укладений в простій письмовій формі договір позики № 1, відповідно до якого він надав відповідачу позику в розмірі 10000 доларів США строком до 15 грудня 2017 року. Цього ж дня була складена розписка про отримання грошей за договором позики від 01.02.2017 року. Крім того, 03 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики № 1, відповідно до якого він надав відповідачу позику в розмірі 20000 доларів США строком до 15 грудня 2017 року, на підтвердження фактичного одержання грошей була складена розписка. Станом на сьогоднішній день, незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача щодо повернення позики за договорами, останній свої зобов`язання так і не виконав, отримані гроші в борг так і не повернув. В зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу,три проценти річних, проценти на рівні облікової ставки НБУ, пеню в розмірі 0,05 % відповідно до п. 7 Договору позики.
Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за розписками в розмірі 434 208,78 грн. та 889 824,12 грн., крім того витрати за сплату судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 21350,80 грн.
Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь громадянина Туреччини ОСОБА_1 , суму боргу за Договором позики № 1 від 01 лютого 2017 року та розпискою від 01 лютого 2017 року до цього договору еквівалентну 10000 доларів США, а саме: 244800,00 грн., 3 % річних 14225,34 грн.; проценти на рівні облікової ставки НБУ 86275,04 грн.; пеня в розмірі 0,05 % відповідно до п. 7 Договору позики - 88908,40 грн., що разом складає 434 208,78 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь громадянина Туреччини ОСОБА_1 , суму боргу за Договором позики № 1 від 03 серпня 2017 року та розпискою від 03 серпня 2017 року до цього договору еквівалентну 20000 доларів США, а саме: 489600,00 грн., 3 % річних 30981,89 грн.; проценти на рівні облікової ставки НБУ 175605,43 грн.; пеня в розмірі 0,05 % відповідно до п. 7 Договору позики - 193636,80 грн., що разом складає 889824,12 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь громадянина Туреччини ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 10510,00 грн. та 420,40 грн., що разом складає 10930,40 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.
Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року скасовано, призначено справу до розгляду.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь громадянина Туреччини ОСОБА_1 , суму боргу за Договором позики № 1 від 01 лютого 2017 року та розпискою від 01 лютого 2017 року до цього договору у розмірі 10000 доларів США та суму боргу за Договором позики №1 від 03 серпня 2017 року та розпискою від 03 серпня 2017 року до цього договору у розмірі 20000 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 6144, 48 грн.
Судове рішення мотивоване тим, що надані позивачем суду договори позики та розписки є належними письмовими доказами, що підтверджують факт передачі грошових коштів позикодавцем позичальнику та визначають строки їх повернення, засвідчують факт отримання певної  грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_2 посилається на неправильне з`ясування обставин справи, що мають суттєве значення при винесенні рішення, неправильне застосування норм матеріального права.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В мотивування доводів апеляційної скарги позивач ОСОБА_2 зазначає, що відповідач неодноразово повідомляв суд, про те, що він проходить службу в ЗСУ та долучав довідки про те, що він перебуває на службі, через, що він позбавлений права , належним чином захищати свої права, та заявляв клопотання про зупинення провадження на період проходження служби у ЗСУ т протягом дії воєнного стану в Україні, проте суд першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 251 ЦПК України провадження по справі не зупинив, чим порушив право відповідача на участь в судовому засіданні та надання доказів по справі.
Також скаржник зазначає, що рішенням суду з відповідача стягнуто грошові кошти в доларах США без повідомлення про еквівалент цієї суми в національній валюті, гривні.
Крім того, відповідач є фізичною особою-підприємцем, який здійснює свою діяльність у сфері торгівлі одягом та взуття, позивачем надавався відповідачу товар для реалізації, після реалізації якого відповідач здійснював оплату шляхом перерахування коштів на банківську картку відповідача, якою користувався позивач.
Судом першої інстанції не надано оцінки, доводам відповідача про те, що позивач грошові кошти в борг не надавав, договір позики є удаваним правочином, у зв`язку з перебуванням на службі у ЗСУ не мав можливості звернутись до суду з зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від сторін у справі відзиви на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходили.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України.
Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення. 
Відповідач ОСОБА_2 підтримав доводи своєї апеляційної скарги просив її задовольнити, заперечував проти доводів викладених в апеляційній скарзі відповідача.
Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. 
Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено, що 01 лютого 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір займа №1 відповідно до якого ОСОБА_1   надав ОСОБА_6 позику в розмірі 10000 доларів США строком до 15 грудня 2017 року та у випадку не повернення коштів у строки вказані в договорі, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,05 % від неповернутої суми позики  за кожен день прострочення.  Згідно розписки від 01.02.2017 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США (а.с. 13-14). 
Крім того, відповідно до Договору позики № 1 від 03.08.2017 року ОСОБА_1   (позикодавець) надав ОСОБА_6 (позичальнику) позику в розмірі 20 000 доларів США строком до 15 грудня 2017 року та у випадку не повернення коштів у строки вказані в договорі, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,05 % від неповернутої суми позики  за кожен день прострочення.  Згідно розписки від 03.08.2017 року  ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20000 доларів США та зобов`язався повернути в строк до 15.12.2017 року (а.с. 15-16).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Згідно з положеннями чч.1,4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, пені в розмірі 0,05 % відповідно до п. 7 Договору позики, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення заборгованості за договором позики в іноземній валюті у розмірі 10 000 доларів США та 20 000 доларів США.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягання з відповідача відсотків за користування коштами, передбаченими ст.. 1048 ЦК України та ст. 635 ЦК України, суд виходив з того, що у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, а при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквіваленту національній валюті України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Такий висновок судів узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 червня 2022 року у справі № 344/17277/20 (провадження № 61-12109св21), від 7 грудня 2022 року у справі № 565/12/19 (провадження № 61-4470св22) та від 19 грудня 2022 року у справі № 754/10390/16 (провадження № 61-9032св22).
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач на підтвердження позовних вимог надав копію розписки. Оригінал розписки в матеріалах справи відсутній.
Відповідно до ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого посвідчення.
Згідно з ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться до уваги.
При розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 заявляв про відсутність з позивачем грошових зобов`язань та наполягав на тому, що між сторонами були підприємницькі відносини.
Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні було оголошено перерву та надано позивачу можливість надати до суду апеляційної інстанції оригінали розписок про отримання ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 20 000 доларіфв США та 10 000 доларів США.
Проте, на оригінали розписок від 01.02.2017 року відповідно до якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США та оригінал розписки від 03.08.2017 року  про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 20000 доларів США та зобов`язання повернути в строк до 15.12.2017 року, суду апеляційної інстанції не надано.
 Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
  З урахуванням того, що ні позивач ОСОБА_7 ні його представник адвокат Святенко Є.Ю. на обґрунтування своїх позовних вимог не надали суду належні та допустимі докази та не довели їх переконливість, а також не довели наявності обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, не довів факту укладення договору позики, не пояснив відсутність оригіналу розписки, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. 
За таких обставин, встановивши, що доводи позивача про боргові зобов`язання відповідача ґрунтуються не на оригіналі боргового зобов`язання, а на копії розписки в якій є виправлення в даті складання даної розписки та всупереч частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а не її копія чи документ, виготовлений за допомогою технічних засобів.
А тому, з урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову  ОСОБА_8  до ОСОБА_2  про стягнення боргу - відмовити.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача;
Таким чином, з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 15 765 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення боргу – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 15 765 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду 

Головуючий: 

Судді: