Номер провадження: 22-ц/813/1978/23 
Справа № 515/1438/18
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 515/1438/18
Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/1978/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О., 
за участі секретаря судового засідання – Власенко С.І.,

учасники справи: 
- позивач – Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО»,
- відповідачі – 1)  ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою адвоката Боднара Максима Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Тимошенка С.В. 27 серпня 2021 року, 

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 

В липні 2018 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО», звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» заборгованість за кредитним договором № 105/06Ф від 30.06.2006 р. в розмірі - 117 466 (сто сімнадцять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 67 коп..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 червня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 105/06ф на придбання транспортного засобу, з кінцевим терміном повернення - 29.06.2009 р. включно. Згідно умов договору ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі – 35 000 доларів США на поточні потреби (придбання пасажирського мікроавтобуса). Процентна ставка, відповідно до кредитного договору, встановлена на рівні - 13 % річних. Згідно п. 2.3 кредитного договору, відповідач зобов`язався повертати у готівковій формі кредит на відкритий рахунок за платіжним дорученням, відповідно до графіка, затвердженим у додатковій угоді. 
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого останній солідарно відповідає перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань у повному обсязі.
У зв`язку із виникненням заборгованості за вищевказаним кредитним договором ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (майнового поручителя) про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду позовні вимоги задоволені та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість в сумі – 342 90574 грн., з яких: - основний борг за кредитом – 28 089,52 долара США; - прострочена заборгованість по відсоткам – 6 654,55 долара США; - заборгованість за комісією – 68 533,17 грн.. Звернуто стягнення на предмет застави – пасажирський автобус «Мерседес – Бенз 609 D», 1994 р. випуску, який належить ОСОБА_3 .. 
Однак, станом на 10.01.2019 р. вказане рішення суду не виконано. ПАТ «ВіЕйБі Банк» пред`явило виконавчий лист щодо стягнення заборгованості з відповідачів. Але 25.12.2013 р. постановою державного виконавця виконавчі листи повернути у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 майна. 
Станом на 09.02.2017 р. загальна сума (без врахування стягнутої суми за попереднім рішенням суду) заборгованості за кредитним договором складає – 1 795 868,73 грн., з яких: - 28 089,54 долара США – кредит; - 25 506,57 долара США – відсотки; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) – 353 463,47 грн..
Отже, для визначення суми заборгованості потрібно від загальної суми заборгованості відняти суму заборгованості, яка раніше була стягнута судом. Таким чином, заборгованість, яку необхідно стягнути станом на 09.07.2017 р. за період з 21.08.2010 р. по 09.02.2017 р. складає: - кредит – 28 089,54 долара США; - відсотки – 18 822,01 долара США.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) – 353 463,47 грн.. Заявлена сума заборгованості до стягнення по відсоткам, в перерахунку на національну валюту станом на 09.02.2017 р., становить – 117 466,67 грн., за платіжні періоди - з 01.12.2015 р. по 31.01.2017 р. та частину платіжного періоду - з 01.02.2017 по 09.02.2017 р.. 
На час подання позову відповідачі продовжують ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашають, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «АСІСТО» (Т. 1, а. с. 2 - 5).

Позиція відповідача на позовну заяву 

Адвокат Боднар М.О., діючий від імені ОСОБА_1 , у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнає та вказує на те, що позивач скористався своїм правом стягнення боргу. За рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2012 р. забрав заставне майно, а саме - автомобіль марки Мерседес-Бенз 410D, 1999 р. випуску, та реалізував в рахунок погашення кредитної заборгованості. Розрахунок заборгованості не є зрозумілим, оскільки банк не зробив віднімання суми простроченої заборгованості по відсоткам в сумі – 6 654,55 долара США та заборгованість за комісіями в сумі - 68533,17 грн., які раніше були стягнуті рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2012 р.. 
Таким чином, позивач вже скористався своїм правом стягнення заборгованості за кредитом, коли у 2010 році звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, яке частково виконане. Тому вважає, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості. Просить позовні вимоги залишити без задоволення (Т. 1, а. с. 78 – 78 зворотна сторона).

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 21.07.2020 року до участі у справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» в якості правонаступника позивача (Т. 1, а. с. 248).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 серпня 2021 року задоволено вищевказані позовні вимоги.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» заборгованість за кредитним договором за № 105/06Ф від 30.06.2006 р. у розмірі - 117 466 грн. 67 коп.. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» судовий збір в розмірі - 1 762 грн..
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язання, оскільки не виконав його у встановлений договором строк. Відсутність своєї вини за порушення зобов`язання відповідач не довів, як це передбачено ч. 2 ст. 614 ЦК України. 
Відповідач ОСОБА_2 є поручителем боржника ОСОБА_1 перед кредитором за виконання ним свого обов`язку, тому відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України він відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (Т. 2, а. с. 101 - 103).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Боднар Максим Олександрович, діючий від імені  ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 серпня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не наводить жодних доводів та посилань на докази щодо встановлення обставин прострочення ОСОБА_1 виконання зобов`язання за кредитним договором; 2) суд першої інстанції не надав оцінки наданому банком розрахунку заборгованості, оскільки банк не зробив віднімання суми простроченої заборгованості по відсоткам в сумі – 6 654,55 долара США, та заборгованості за комісіями в сумі - 68 533,17 грн., які раніше вже були стягнуті рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2012 р.; 3) позивач вже скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитом, коли у 2010 році звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, яке частково виконане. У позивача відсутні правові підстави для стягнення в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості (Т. 2, а. с. 114 - 120).

Позиція позивача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що: 1) відповідач не надав суду жодного доказу, яким би підтверджувався факт відсутності у нього заборгованості, факт повернення тіла кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та сплати пені за порушення строків повернення кредиту; 2) долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості як відносно тіла кредиту, так і відносно відсотків та пені здійснений у повній відповідності до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року апеляційну скаргу адвоката Боднара Максима Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишено без руху.
На виконання вимог ухвали апелянтом було подано до суду заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Боднара Максима Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 серпня 2021 року.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти – «отримано 23.10.2021». 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО» повернулося до суду з приміткою пошти – «отримано 23.10.2021».
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення  ОСОБА_2  повернулося до суду з приміткою пошти – «отримано 23.10.2021».
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.03.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи.
Ухвалами Одеського апеляційного суду від 23.03.2022 року витребувано: 1) з Приморського районного суду м. Одеси - цивільну справу №2-4528/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення на транспортний засіб; 2) у ТОВ «ФК «АССІСТО» - відомості та докази щодо реалізації заставного автомобіля марки Мерседес-Бенз 410D», 1999 року випуску, в рахунок погашення заборгованості за кредитом, стягнутої рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14.08.2012 року; 3) у ТОВ «ФК «АССІСТО» - розрахунок заборгованості станом вересень 2018 року, з урахуванням стягнутої заборгованості за рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14.08.2012 року та реалізації заставного автомобіля марки Мерседес-Бенз 410D», 1999 року випуску, в рахунок погашення заборгованості за кредитом.
На виконання вимог ухвали про витребування доказів 31.03.2022 року до Одеського апеляційного суду надійшла цивільна справа №2-4528/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення на транспортний засіб.
На виконання вимог ухвали про витребування доказів 31.03.2022 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «АССІСТО» з додатками які містять пояснення щодо реалізації заставного автомобіля марки Мерседес-Бенз 410D», 1999 року випуску, в рахунок погашення заборгованості за кредитом стягнутої відповідно до рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14.08.2012 року.
29.03.2023 року від представника ТОВ «ФК «Ассісто» надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. 
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Боднара Максима Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 ,підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Між сторонами був укладений договір № 105/06ф від 30. 06.2006 р., за яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі – 35 000 доларів США на придбання пасажирського мікроавтобуса, плата за користування кредитом становить - 13% річних. Пунктами 1.3, 2.5 кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання зобов`язань позичальника з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, а також інших витрат кредитодавця виступає пасажирський мікроавтобус MERCEDES-BENZ 410 D, 1994 р. випуску. У разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплаченими процентами, кошти, насамперед, спрямовуються на сплату прострочених процентів за користування кредитом (Т. 1, а. с. 10 - 14). 
30.06.2006 р. між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки без номеру. Відповідно до п. 3 договору поруки від 30.06.2006 р., у разі порушення (невиконання або неналежного виконання) боржником зобов`язання, забезпеченого цим договором, Поручитель і Боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржник, тобто кредитор має право на власний розсуд зажадати виконання зобов`язання за кредитним договором, як від боржника, та і від поручителя, як в повному обсязі так і частині боргу (Т. 1, а. с. 15 - 16).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2012 р. було задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 30.06.2006 р. в розмірі – 342 905,74 грн., з яких: - заборгованість за кредитом – 28 089,54 долара США; - заборгованість по відсоткам – 6 684,55 долара США; - заборгованість за комісіями – 68 533,17 грн.. Звернуто стягнення на предмет застави – пасажирський автобус MERCEDES-BENZ 609 D, 1994 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 з встановленням порядку реалізації майна, передбаченого ч. 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» (Т. 1, а. с. 17 - 21).

У наданому позивачем розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 105/06ф від 30.06.2006 р.., зазначено, що станом на 09.02.2017 р. ОСОБА_1 має заборгованість в загальному розмірі – 1 795 868, 73 грн, з яких: - 28 089,54 долара США – кредит; - 25 506,57 долара США – відсотки; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) – 353 463,47 грн. (Т. 1, а. с. 6 – 9).
Згідно договору № 616802.272 про відступлення прав вимоги від 05.03.2020 р. ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО» набуло всі права кредитора переданими йому Банком, у тому числі і до ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 229 - 234).
Між сторонами виникли правовідносини, що витікають із кредитного договору та договору.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого дійшов помилкових висновків про необхідність задоволення позову.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).
Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового заповзання за кожен день прострочення виконання.
За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.
Пунктом 1.1.2. кредитного договору передбачено термін користування кредитом - до 29.06.2009 року.
ПАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО», використав своє право стягнення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у вересні 2010 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника  ОСОБА_1 , та поручителя ОСОБА_2 .
Такими діями кредитор стягнув заборгованість після закінчення строку дії кредитного договору.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).
Суд першої інстанції на вищевказані обставини увагу не звернув, дійшов до помилкових висновків про задоволення вимог про стягнення процентів за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору. Вимог про стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України позивачем не було заявлено.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Боднара Максима Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову за вищевказаного обґрунтування. 

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Боднара Максима Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , – задовольнити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 серпня 2021 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова