ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 671/1982/21
Провадження № 22-ц/4820/842/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О. 

за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 671/1982/21 за апеляційною скаргою Наркевицької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки і піклування на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2023 року (суддя Ніколова С.В., повний текст судового рішення складено 26 січня 2023 року) у справі за позовом Наркевицької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки і піклування до ОСОБА_2 , третя особа відділ Служби у справах дітей Наркевицької селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, Наркевицька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, як орган опіки і піклування зазначала, що в АДРЕСА_1 проживає відповідач з сім?єю, а саме: сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочкою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; матір`ю ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; батьком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Рішенням Волочиського районного суду від 29.04.2013 року у справі № 671/483/13-ц мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Позивач вказує, що матір ОСОБА_10 - ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
У серпні 2021 року бабуся неповнолітніх дітей ОСОБА_6 звернулася до позивача із заявою та зазначала, що онуки ОСОБА_9 та ОСОБА_9 перебувають на її утриманні та проживають з нею в її житловому будинку АДРЕСА_1 . Звертала увагу, що ОСОБА_2 дітьми не опікується, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує дітей фінансово, з`являється до дітей в стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим, ОСОБА_2 перебуває на обліку, як одержувач державних соціальних виплат на дітей як малозабезпечена сім`я, проте вказана допомога використовується не за призначенням.
Також позивач зазначав, що відповідач не піклується про моральний розвиток дітей, їх виховання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дітьми, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. 
З врахування уточнених позовних вимог, Наркевицька селищна рада, як орган опіки і піклування просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_2 , відносно дітей  ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з  ОСОБА_2  на утримання малотніх дітей  ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми  повноліття.  
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 і покладено на орган опіки та піклування Наркевицької селищної ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків протягом одного року. 
Не погоджуючись із цим рішенням суду, Наркевицька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області як орган опіки і піклування оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, зловживає спиртними напоями, веде розгульний спосіб життя, приводить у будинок незнайомих людей, витрачає кошти на придбання алкоголю, які могли бути витрачені на потреби дітей. Судом не враховано показання свідків ОСОБА_12 , старости Бубнівського старостинського округу і ОСОБА_13 , секретаря Наркевицької селищної ради та не враховано характеристики на дітей, що видані класними керівниками Наркевицької ЗОШ І-ІІІ ступенів та показання сина відповідача. 
Апелянт зазначає, що судом проігноровано долучену до матеріалів справи постанову Волочиського районного суду від 09.12.2021 у справі № 671/1740/21, з якої вбачається, що ОСОБА_2 ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, що виразилося у незабезпеченні дітей матеріально. Також не враховано неодноразове притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Зважаючи на викладене, Наркевицька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, як орган опіки і піклування, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
У відзиві представниця ОСОБА_2 ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення — без змін. Звертала увагу, що суд обґрунтовано не врахував висновки органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, адже такий висновок зроблений без урахування всіх обставин справи і не містить даних щодо пояснень, які на засіданні надав ОСОБА_2 стосовно позбавлення його батьківських прав, а тому судом вірно зазначено, що такий висновок суперечить інтересам дітей. 
Представниця відповідача звертала увагу, що відповідач недостатньо виконував свої обов`язки по вихованню своїх дітей, проте він не втратив інтересу до дітей, бажає їх виховувати та утримувати. При розгляді цієї справи судом першої інстанції не встановлено свідомого, грубого та тривалого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками. Також, ОСОБА_2 проживає разом із дітьми в будинку, належному його матері, з якою у них конфліктні відносини та постійно виникають побутові сварки, що перешкоджає забезпеченню доброзичливої атмосфери в сім`ї. 
До відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. А притягнення його до адміністративної відповідальності не було пов`язане з протиправною поведінкою щодо дітей і з урахуванням норми ст. 39 КУпАП він вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню. ОСОБА_2 з 20.01.2021 працює у ТОВ «ПСО» Яструб на посаді охоронця і за період роботи зарекомендував себе відповідальним, цілеспрямованим працівником, до роботи ставиться відповідально, нарікань з боку керівництва немає.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1  апеляційну скаргу підтримала з підстав у ній наведених.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. 
Від начальна відділу Служби у справах дітей Наркевицької селищної ради Касперської О.В. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за її відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду. 
Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.7) та дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 8).
Заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2013 року у справі № 671/483/13-ц за позовом ОСОБА_2 , третьої особи на стороні позивача – Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області до ОСОБА_14 про позбавлення батьківських прав. Позов задоволено. ОСОБА_14 позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Відповідно до копії свідоцтва серії НОМЕР_1 від 24.12.2020 про смерть ОСОБА_11 (мати – ОСОБА_10 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_7 
(а.с. 10). 
ОСОБА_2 зареєстрований та фактично проживає разом із дітьми та своїми батьками: матір`ю ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_7 в житловому будинку АДРЕСА_1 , що визнається учасниками справи та в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Відповідно до повідомлення управління соціального захисту населення №05/11-191 від 11.10.2021 ОСОБА_2 перебуває на обліку, як одержувач соціальних виплат на дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_9 . Станом на 11.10.2021 ОСОБА_2 дійсно є одержувачем державної соціальної допомоги на дитину померлого годувальника ОСОБА_15 . Допомога призначена на період з 22.12.2020 по 28.06.2030 в розмірі 1854 грн щомісячно. Також по 30.09.2021 ОСОБА_2 отримував державну соціальну допомогу як малозабезпечена сім`я на дітей в розмірі 6697,98 грн (а.с. 20). 
Як слідує із висновку про доцільність та можливість позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , що затверджений рішенням Наркевицької селищної об`єднаної територіальної громади №207 від 12.10.2021, доцільно та можливо позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_9 з підстав не проживання ОСОБА_2 з дітьми та ухилення його від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей (а.с.11-13).
Згідно з даними медичної довідки від 20.06.2022 року № 123, виданої КНП «Волочиська багатопрофільна лікарня», ОСОБА_2 на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, соматично здоровий (а.с. 41). 
Відповідно до актів обстеження умов проживання № 25 від 08.10.2021 та від 23.05.2022, в житловому будинку за місцем проживання дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_9 створені належні умови, а саме для дітей виділена окрема кімната, де облаштовано місце для сну, відпочинку та навчання (а.с. 19, 50).
Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 09.12.2021 у справі № 671/1740/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, провадження у справі стосовно нього закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 51-52). 
Відмовляючи в задоволені позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування від 12.10.2021 щодо доцільності позбавлення відповідача прав відносно двох дітей з підстав відсутності належного обґрунтування. Суд прийшов до висновку про недоведеність свідомого, грубого та тривалого нехтування і ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків і встановив, що останній не втратив інтересу до дітей, бажає їх виховувати і утримувати та до відповідача не застосовувалися попередження про необхідність зміни його ставлення до виховання дітей. Також, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, оскільки така вимога є похідною від вимоги про позбавлення останнього батьківських прав.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Обґрунтовуючи позов, позивач просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки останній не піклується про моральний розвиток дітей, їх виховання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. 
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення вищезазначеної норми матеріального права дозволяє зробити висновок, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Цей висновок узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2019 року за результатом розгляду справи № 459/1736/16-ц.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.
В силу положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58 рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.
Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскаржуване рішення суду не відповідає обставинам справи та постановлене при неповному з`ясуванні обставин справи, які мають значення для вирішення справи, адже не враховано, що ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, зловживає спиртними напоями, витрачає на алкоголь кошти, що можуть бути витрачені на потреби дітей є в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України недоведеними, а доказування в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Так, покази свідка ОСОБА_12 про те, що вона декілька разів бачила відповідача у стані сп`яніння та покази свідка ОСОБА_13 про те, що їй відомо зі слів директора навчального закладу, в якому навчаються діти відповідача, що ОСОБА_2 не відвідує школу, не підтверджують обставин про умисне ухилення останнього від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги характеристику учня 8-Б класу Наркевицької ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 та характеристику учениці 4 класу цього навчального закладу ОСОБА_9 , що складені директором школи та класними керівниками є голослівним, адже судом дана оцінка зазначеним письмовим доказам і суд прийшов до вірного висновку, що зазначені характеристики не можуть свідчити про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків і не є підставою для стягнення аліментів з останнього.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення сина відповідача, про те, що ОСОБА_2 практично не спілкується із ним та раніше, коли вони проживали в с. Юхимівці, батько його бив також не підтверджують умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо двох його дітей. 
Також сам факт неодноразового притягнення ОСОБА_2 05.11.2012 та 12.09.2016 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і 31.10.2019 та 10.01.2018 – за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не доводить підстави позову Наркевицької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки і піклування і спростовує твердження позивача про те, що до ОСОБА_2 застосовувалися попередження про необхідність зміни ставлення до дітей і він не змінюється. 
Враховуючи недоведенність винної поведінки відповідача щодо умисного ухилення від виконання його батьківських обов`язків по вихованню дітей; заперечення ОСОБА_2 як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі проти позбавлення його батьківських прав; враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дітей; оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є обґрунтованими, адже достатніх підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав стосовно дітей: сина ОСОБА_16 та дочки ОСОБА_17 з врахуванням інтересів дітей, інтересів самого відповідача, його заперечень щодо позбавлення батьківських прав, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.
І з урахуванням якнайкращих інтересів дітей та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Наркевицької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки і піклування залишити без задоволення.
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 квітня 2023 року.

Судді                                                                                        А.П. Корніюк
                                                                               
       І.В. П`єнта
                                                                      
       О.І. Талалай