Ухвала
26 квітня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 522/8398/17
провадження № 61-352св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., 
 
учасники справи:
позивач - заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє законна представниця - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,   
 
розглянув заявусуддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова Ігоря Юрійовича, Погрібного Сергія Олексійовича про самовідвід у справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє їх представниця за законом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майназа касаційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року у складі судді Домусчі Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій
 
У травні 2017 року заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яких представляє їх представниця за законом  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна.  
Позов обґрунтовано тим, що нежитлове приміщення першого поверху № 101, площею 103,5 кв. м., та нежитлове приміщення першого поверху № 102, площею 106,5 кв. м, що розташовані на АДРЕСА_1 , вибуло з володіння Одеської міської ради поза її волею та існують підстави для їх витребування у малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє їх мати ОСОБА_3 .
 
Позивач просив суд: 
 
- витребувати у малолітньої ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її мати ОСОБА_3 , на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежитлові приміщення першого поверху № 102, площею 106,5 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1 ;  
 
- витребувати у ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його мати ОСОБА_3 , на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, нежитлові приміщення першого поверху № 101, площею 103,5 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1 ;
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року, у задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради відмовлено. 
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що  ОСОБА_3 є правомірним і добросовісним набувачем, тобто мала право на відчуження спірних об`єктів малолітнім дітям, і задоволення вимог про витребування з володіння малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє їх мати ОСОБА_3 , нежитлових приміщень становитиме непропорційне втручання у право на мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У січні 2023 року Одеська обласна прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
У касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, постановах Верховного Суду від 26 липня 2018 року у справі № 926/1111/15, від 11 грудня 2019 року у справі № 757/36411/17, від 22 січня 2020 року у справі № 754/14094/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 761/46240/16, від 14 квітня 2021 року у справі № 753/11965/19, а також постанові Верховного Суду України у справі                    № 6-2510цс15.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. від 16 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У квітні 2023 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Суддями Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейковим І. Ю., Погрібним С. О. у цій справі заявлено самовідвід, яка мотивована тим, що у справі № 522/14452/15-ц суддями Гулейковим І. Ю., Погрібним С. О. вже висловлена позиція щодо витребування у ОСОБА_3 на користь територіальної громади м. Одеси - Одеської міської ради спірних нежитлових приміщень,про витребування яких просить позивач у цій справі, проте такі вимоги заявлені до дітей ОСОБА_3 -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь яких ОСОБА_3 відчужила спірні нежитлові приміщення на підставі договорів дарування.
 
Заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
 
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.
 
Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли                          б виникнути сумніви в неупередженості судді.
 
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).
 
Також у своєму рішенні «Газета Україна-центр» проти України» Європейський суд                  з прав людини наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.               У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (пункти 28-32).
 
Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.
 
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
 
Зважаючи на те, що кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення          у справі та коли у стороннього спостерігача не могло б виникнути сумнівів                         у неупередженості судді та враховуючи те, що судді Гулейков І. Ю., Погрібний С. О. брали участь у вирішенні справи № 522/14452/15-цу суді касаційної інстанції, у якій заявлялися аналогічні вимоги позову (інший суб`єктивний склад), отже, вони не можуть брати участь у розгляді цієї справи у суді касаційної інстанції.
 
Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В., від 14 липня 2021 року у справі № 522/14452/15-ц касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 березня 2020 року змінено у мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови.
 
Ухвалюючи рішення, Верховний Суд дійшов висновку про те, що задоволення вимог про витребування з володіння ОСОБА_3 нежитлового приміщення, площею 195,3 кв. м, що знаходяться на АДРЕСА_1 становитиме непропорційне втручання у право на мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.  ОСОБА_3 набула у власність спірне нежитлове приміщення як четвертий власник та не могла знати про те, що це майно вибуло з комунальної власності територіальної громади м. Одеси поза її волею. Придбаваючи спірне майно, ОСОБА_3 правомірно очікувала, що ТОВ «Утьосов» мало право ним розпоряджатися, а вона після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.
 
Оскільки судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейков І. Ю., Погрібний С. О., висловили свою думку щодо суті спору, зокрема, те, що витребування у відповідача як добросовісного набувача спірного нежитлового приміщення призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з метою забезпечення справедливого розгляду справи незалежним і безстороннім судом, судді Гулейков І. Ю. та Погрібний С. О. підлягають відводу.
 
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення заяви суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. про самовідвід. 
 
Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова Ігоря Юрійовича, Погрібного Сергія Олексійовича про самовідвід задовольнити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         О. В. Ступак
 
                                                                                                                           І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                           С. О. Погрібний