ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 квітня 2023 року           справа №200/4888/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В.,  розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 р. у справі № 200/4888/22 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                      ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач), в якому просив: 
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по Донецькій області” №33/25-2326 від 10.08.2021 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”; 
- зобов`язати відповідача з 01.12.2019 року перерахувати та виплачувати пенсію на підставі довідки Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по Донецькій області ” №33/25-2326 від 10.08.2021 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262- ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.12.2019 року по день проведення перерахунку.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року  прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року закрито провадження в адміністративній справі. 
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду у суді першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року по справі №200/15087/21 адміністративний позов задоволенений частково, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти відповідне рішення за результатом розгляду довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднанням Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 10.08.2021 № 33/25-2326, відповідно до ст. 66 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.
За результатами конкретного рішення суду відповідачем було винесено рішення про відмову в перерахунку пенсії від 01.09.2022 року за №30752.
10 листопада 2022 року позивач повторно звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач, Управління) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зокрема, зобов`язати Управління з 01.12.2019 перерахувати та виплачувати пенсію позивачу на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 10.08.2021 № 33/25- 2326, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.12.2019 по день проведення перерахунку.
Підставою для звернення до суду було рішення про відмову в перерахунку пенсії №30752 від 01.09.2022 року, у той самий час коли при зверненні до Донецького окружного адміністративного суду з первісним позовом підставою для звернення до суду було відмова у перерахунку пенсії позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, викладена у інформаційному листі від 06.10.2022 року.
Таким чином при винесенні ухвали про закриття провадження по справі суд помилково визначив предмет спору, як аналогічний до первинного позову.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду судів у інших провадженнях, проте, на стадії виконання таких судових рішень.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, установлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Стаття 238 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для закриття провадження в адміністративній справі.
Відповідно пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Виходячи зі змісту цієї норми, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність судового рішення, яким завершено розгляд справи і набрання цим судовим рішенням законної сили.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 11 квітня 2018 року у провадженні 11-257заі18.
Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової (юридичної) визначеності. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання правила «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, який полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатами її розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження стосовно того ж самого відповідача, якщо судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах, або ж нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.
Тобто, за вказаним принципом, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового судового рішення. Res judicata є способом запобігання повторному розгляду справи та несправедливому відношенню до інших учасників судового процесу.
При цьому, суд звертає увагу, що предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.
Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Під підставою позову розуміються обставини, з яких витікає право вимоги позивача, на яких позивач їх засновує.
Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17 вказав, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2021 року Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» у зв`язку зі зверненням позивача видано довідку № 33/25-2326 про розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» за прирівняною посадою поліцейського – командир полку (стройові підрозділи поліції).
Вказана довідка Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» листом від 18.08.2021 надіслана до ГУ ПФУ у Донецькій області, про що Державною установою позивача повідомлено листом від 25.08.2021 № Д-1599/1.
Представник позивача – ОСОБА_3 звернулась до ГУ ПФУ у Донецькій області із «Заявою про визнання права» від 06.09.2021, де, керуючись Законом України «Про звернення громадян», просила провести з 01.12.2019 перерахунок та виплату основного розміру пенсії заявника відповідно до нової довідки про розмір грошового забезпечення з основним розміром пенсії відповідно до вислуги років заявника без обмеження її граничним розміром та виплатити заборгованість.
Листом від 06.10.2021, у відповідь на вказану заяву, ГУ ПФУ у Донецькій області повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для проведення перерахунку на підставі оновленої довідки.
Не погодившись з вищезазначеним діями відповідача, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, Управління) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:
-визнати протиправними дії Управління щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 10.08.2021 № 33/25-2326, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»;
-зобов`язати Управління з 01.12.2019 перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 10.08.2021 № 33/25-2326, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.12.2019 по день проведення перерахунку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року по справі №200/15087/21 задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: 
-визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області яка виразилась у неприйнятті рішення за результатами розгляду довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднанням Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 10.08.2021 № 33/25-2326;
-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти відповідне рішення за результатом розгляду довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднанням Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 10.08.2021 № 33/25-2326, відповідно до ст. 66 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.
В іншій частині позовних вимог відмовив.
Суд у вказаному рішенні зазначив, що вчинення дій суб`єктом владних повноважень є способом реалізації наданих йому владних управлінських функцій, які ґрунтуються на положеннях законодавства. Вчинення дій вичерпується шляхом їх реалізації у нормативно-правовий спосіб, як правило шляхом прийняття індивідуального нормативно-правового акта. За змістом ст. 66 Закону № 2262 прямо передбачено, що відмова у перерахунку пенсії має оформлюватись шляхом прийняття відповідного рішення, яке, зокрема, може бути оскаржено до суду. Наявні у справі матеріали свідчать, що відповідач, отримавши від Державної установи «Територіальне медичне об`єднанням Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» довідку від 10.08.2021 № 33/25-2326, не прийняв жодного рішення по суті її розгляду. Натомість направив позивачу лист від 06.10.2021, у якому, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», роз`яснив про відсутність підстав для перерахунку. Отже, рішення встановленої форми за наслідками розгляду не прийнято. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень (в даному випадку - рішення про перерахунок пенсії) свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом. (постанови Верховного Суду від 14.08.2020 у справі №815/6699/17, від 30.11.2020 у справі №804/4743/16, 21.10.2021 у справі №353/265/17). Вказане, на думку суду, свідчить про допущену відповідачем протиправну бездіяльність.
Суд дійшов до висновку, що суд вважає неможливим втручатись у дискреційні повноваження відповідача шляхом зобов`язання останнього прийняти саме позитивне рішення, за результатами розгляду довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднанням Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» довідку від 17.05.2021 № 33/25-829, як і висловлювати з цього приводу конкретну правову позицію (що є аналогічним за наслідками), оскільки на момент звернення до суду правова позиція по суті питання заявника суб`єктом владних повноважень не приймалась.
На підставі викладеного, застосовуючи ч. 2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку щодо наявності ознак протиправної бездіяльності відповідача, яка виразилась у неприйнятті рішення за результатами розгляду довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднанням Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 10.08.2021 № 33/25-2326, відповідно до ст. 66 Закону № 2262. Належним способом захисту за таких обставин є зобов`язання відповідача прийняти рішення за результатами розгляду останньої.
За результатами конкретного рішення суду відповідачем було винесено рішення про відмову в перерахунку пенсії від 01.09.2022 року за №30752.
Позивач не погодившись з рішенням, звернувся до суду із цим позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по Донецькій області” №33/25-2326 від 10.08.2021 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”; 
- зобов`язати відповідача з 01.12.2019 року перерахувати та виплачувати пенсію на підставі довідки Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по Донецькій області ” №33/25-2326 від 10.08.2021 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262- ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.12.2019 року по день проведення перерахунку.
У межах цієї справи, спірним питанням є право позивача на перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262- ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, яке не досліджувалось у справі №200/15087/21, оскільки на момент звернення до суду правова позиція по суті питання заявника суб`єктом владних повноважень не приймалась.
Отже, вказані вимоги, що є предметом позову у справі №200/15087/21 не є тотожними вимогам у цій справі (рішення відповідача прийнятого за результатами розгляду заяви позивача). Також, фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не розглядались та не досліджувались судом у справі №200/15087/21. 
Враховуючи наведене та положення КАС України та зважаючи, що вищезазначені вимоги позивача, щодо яких приймались рішення про закриття провадження не є ідентичними вимогам, заявленим у цій справі  та справі № 200/15087/21, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі в цій частині.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з частково неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині позовних вимог.
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 р. у справі № 200/4888/22 - задовольнити. 
Скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 р. у справі № 200/4888/22 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано 12 квітня 2023 року

Суддя-доповідач                                                                                       Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                                                   І.Д. Компанієць