Справа № 456/3181/21                                Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С. 
Провадження № 22-ц/811/2576/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       02 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
               секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.
з участю представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Кравець Андрія Остаповича на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2022 року в складі судді Сас С.С. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення,-
встановив:
У липні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , в якому просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом вселення його до даного будинку та передачі йому ключів від будинку. 
Вимоги обґрунтовував тим, що до дня смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мама була власником будинку, позивач був зареєстрований та проживав у вказаному будинку за адресою АДРЕСА_1 . На даний час позивач не має іншого житла у власності для проживання. 
16 квітня 2021 року відповідачка ОСОБА_3 вигнала позивача з будинку, змінила замок на вхідних дверях та не пускає позивача в будинок. Позивач не має іншого постійного місця для проживання, відтак змушений проживати в непридатному для життя приміщенні, хоча в будинку залишились його особисті речі та майно. Просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 22 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кравець А.О., вважає рішення незаконним та необґрунтованим, викладені висновки є помилковими, не відповідають обставинам справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з дня його народження і по теперішній час ОСОБА_2 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , де постійно проживав до 16 квітня 2021 року, як член сім`ї власника будинку. 
Новий власник ОСОБА_3 не оспорювала права позивача на проживання у спірному будинку у передбаченому законом порядку. Даний будинок є єдиним та постійним місцем проживання ОСОБА_2 , що підтверджується його реєстрацією місця проживання. 
Перехід права власності на спірне житлове приміщення у вересні 2022 року від матері позивача ОСОБА_4 до доньки ОСОБА_3 , не вплинуло на право позивача користуватися спірним нерухомим майном. 
Судом не встановлено жодних порушень правил проживання в одному будинку, який складається із 4 кімнат і кухні, загальною площею приміщення 268 кв.м. Приміщення, в якому вимушено проживає позивач, зовсім не придатне для життя, оскільки в ньому відсутній ремонт та немає комунікацій. 
Враховуючи встановлені обставини, виникла необхідність захисту порушеного права позивача шляхом покладення на відповідачку обов`язку не чинити йому перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 , надати ключі від вхідних дверей будинку та примусово вселити позивача у спірне житло. 
Зазначає, що суд поклав в основу рішення нічим не обґрунтовані звернення відповідачки в Стрийський РУП ГУ НП у Львівській області та ухвалу Стрийського міськрайонного суду від 07.06.2021, якою через недостачу доказів вини позивача ОСОБА_2 справа щодо нього була закрита, а також доводи представника відповідача про систематичне порушення позивачем правил співжиття, які жодним належним доказом в судових засіданнях не підтверджені. 
Натомість, суд не взяв до уваги копію вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2021 року, яким засуджено співмешканця відповідачки ОСОБА_5 за нанесення у спірному будинку позивачу середньої тяжкості тілесних ушкоджень та показання свідка ОСОБА_6 , який підтвердив, що позивач весь час проживав у будинку, робив в ньому ремонт, там знаходяться його особисті речі. Однак на даний час проживати там не має можливості, оскільки відповідачка та її співмешканець виганяють позивача з будинку. 
Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення до даного будинку та передачі йому ключів від будинку.
24 березня 2023 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка висловилась у заперечення доводів апеляційної скарги. Вважає таку безпідставною, мотиви надуманими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що позивач не був членом її сім`ї, з ним склались неприязні стосунки, оскільки саме він є ініціатором всіх конфліктів, що виникають між ними. Спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, він не несе витрати по утриманню будинку. За життя бабці зайняв літню кухню, фактично другий житловий будинок, що обладнаний комунальними вигодами. Бабця залишила будинок ОСОБА_3 , знаючи про залежність позивача від спиртного та ведення ним протиправного способу життя. 
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а судове рішення без змін, справу розглядати у її відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з безпідставності посилань позивача на те, що його право на користування будинком було похідним від прав колишнього власника будинку ОСОБА_4 (матері позивача), яка передала у власність  відповідачці ОСОБА_3 житловий будинок на підставі заповіту, посвідченого 25.09.2014 року секретарем виконкому Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області Красновою І.А.
При цьому суд першої інстанції взяв до уваги доводи представника відповідачки про систематичне порушення позивачем правил співжиття, що робить неможливим для відповідачки та її малолітніх дітей проживання з ним в одному будинку.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що вселення позивача в спірний будинок та його проживання разом з відповідачкою та її трьома малолітніми дітьми у спірному будинку є неможливим, оскільки призведе до порушення права власності відповідачки на вказаний будинок, яке є непорушним, спричинить нові конфлікти між сторонами, що негативно буде впливати на виховання та здоров`я малолітніх дітей, які проживають разом з відповідачкою.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою №237 виданої Стрийською міською радою Львівської області 06.05.2021 року. Склад сім`ї: брат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає за місцем реєстрації, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не проживає за місцем реєстрації, онука ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Зазначений будинок з приналежними до нього будівлями на праві власності належить ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом посвідченого 09.09.2022 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук О.Ю. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №309485873 від 10.09.2022.
Згідно із довідкою №283 виданої Стрийською міською радою Львівської області 27.08.2021 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 та на день смерті склад сім`ї її складався: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В свою чергу, у довідці №606, виданої виконавчим комітетом Стрийської міської ради Львівської області 12.11.2021 зазначено, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , склад її сім`ї складається: батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 проживає без реєстрації, сестра ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дядько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_3 має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює і право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Крім цього, пункт 2 статті 8 вказаної Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.
У пунктах 40-44 рішення Європейського суду з прав людини (далі- ЄСПЛ) від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги).
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50).
Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення ЄСПЛ у справі PowellandRayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).
Відповідно до статті 47 Конституції України і частини третьої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Звертаючись до суду із означеним позовом позивач стверджував, що відповідачкою йому чиняться перешкоди в користуванні будинком, в якому він зареєстрований, а саме ОСОБА_3 вигнала позивача з будинку, змінивши замок на вхідних дверях та перешкоджає в доступі до будинку.
Вказані обставини знайшли своє підтвердження під час перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачка у письмових запереченнях на апеляційну скаргу не заперечувала факту непроживання позивача в будинку разом з нею, через неприязні стосунки. 
Разом з тим, законність користування позивачем будинком АДРЕСА_1 , відповідачкою не спростована. Відповідач ОСОБА_3 не ставила питання про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком.
З врахуванням вищенаведеного ОСОБА_2 , як особа, яка має право на користування будинком АДРЕСА_1 , має право на проживання у такому будинку та відповідно вправі вимагати усунення перешкод, які йому чиняться. 
Встановивши, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні житлом шляхом обмеження доступу до будинку, остання тим самим порушує його законні права на користування житлом, відтак вимоги позивача про усунення перешкоди в користуванні будинком є обґрунтованими.
З огляду на це, ОСОБА_2 має право на захист свого порушеного права, усунення перешкод у здійсненні права користування будинком шляхом наданням ключів до вхідних дверей будинку та вселення. 
На вищевикладене суд першої інстанції належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №306/2659/16-ц, застосування конкретного способу захисту права залежить, як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідний розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
В матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача ключів та можливості користуватися спірним будинком. Зазначений факт не спростований відповідачем, протилежного не доведено.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Ефективним способом захисту прав позивача за встановлених судом обставин є вселення у будинок та надання позивачу безперешкодного доступу до такого, шляхом надання ключів до вхідних дверей будинку. 
Покликання суду першої інстанції на те, що відповідачка ОСОБА_3 зверталась із заявами в Стрийський РУП ГУ НП у Львівській області з приводу неправомірної поведінки в сім`ї її батька ОСОБА_2 , який за місцем проживання заявниці, в присутності її неповнолітніх дітей вчиняє сімейні сварки, дебоширить, на зауваження не реагує, а саме: 03.03.2021 ЖЕО №2396; 03.03.2021 ЖЕО №2399; 13.04.2021 ЖЕО №4200 не дає підстав для обмеження позивача у доступі до житлового приміщення. 
Окрім того, відповідачка не ставила питання про виселення позивача з наведених вище підстав. 
Таким чином, колегія суддів приходить переконання про те, що матеріалів справи та встановлених колегією суддів обставин достатньо для висновків про необхідність скасування оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог, натомість відповідач належними та допустимими доказами не спростував вимог позивача.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
Статтею 141 ЦПК України регламентовано розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно із ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Зважаючи на повне задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, понесені витрати зі сплати судового збору необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .
За подання позовної зави ОСОБА_2 сплатив 908 грн., за подання апеляційної скарги 1362 грн., а всього 2270 грн. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необхідним стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2270 грн. понесених судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Кравець Андрія Остаповича задовольнити.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2022 року - скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення - задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні будинком АДРЕСА_1 .
Вселити ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок понесених витрат по сплаті судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 травня 2023 року.
Головуючий:                                                                  А.В. Ніткевич  
Судді:                                                                               С.М. Бойко
                                                                       С.М. Копняк