ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2023 року
м. Київ
справа № 272/229/17
провадження № 51-6210км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання | ОСОБА_4 ,
прокурора | ОСОБА_5 ,
захисника засудженого | ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_6 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2022 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кленова, Новоград-Волинського р-ну, Житомирської обл., жителя АДРЕСА_1 , 
Обставини справи

1.  Оскарженим вироком ОСОБА_7 засуджено за пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі.  На підставі частини 1 статті 71 КК йому призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
2.  Суд визнав доведеним, що 14 лютого 2015 року приблизно о 18:00 засуджений в будинку АДРЕСА_1 колюче-ріжучим предметом завдав потерпілому ОСОБА_8 смертельних тілесних ушкоджень. Суд дійшов висновку, що він діяв з умислом на вбивство, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. 
3.  Оскарженою ухвалою апеляційний суд змінив вирок в частині призначення остаточного покарання шляхом застосування принципу поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі за правилами частини 2 статті 71 КК, а в решті вирок залишив без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг 

4.  Сторона захисту, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржувані рішення та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості засудженого. 
5.  Захист зазначає, що оскаржувані рішення є необ`єктивними, незаконними, невмотивованими, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами.
6.  Зокрема, захист стверджує, що районний суд поклав в основу вироку ряд недопустимих доказів, а саме:
-       протокол огляду місця події від 15 лютого 2015 року, під час якого порушено процедуру вилучення речей, а ряд фотографій до протоколу відсутні;
-       протоколи огляду за місцем проживання засудженого від 15 та 16 лютого 2015 року, які фактично становили обшук житла, але проведені без ухвали слідчого судді;
-       протокол затримання та особистого обшуку засудженого від 16 лютого 2015 року, в ході якого було вилучено кофту чорного кольору, через порушення його права на захист та відсутність понятих;
-       протокол слідчого експерименту від 23 березня 2015 року у зв`язку з порушенням порядку його проведення;
-       протоколи отримання біологічних зразків засудженого, оскільки ці зразки було відібрано з порушенням права на захист, без роз`яснення права на відмову від їх надання, без ухвали слідчого судді та без дотримання статей 241, 242, 245 КПК;
-       результати негласних слідчих дій, оскільки захисту не надавалися документи щодо підстав їх проведення;
-       висновки експертиз, оскільки вони є похідними від інших недопустимих доказів та не підтверджують винуватість засудженого;
7.  Крім цього, сторона захисту зазначає, що:
-       обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК та не був вручений засудженому прокурором;
-       стороні захисту не було надано для ознайомлення усі матеріали кримінального провадження та речові докази при закінченні досудового розслідування;
-       судом першої інстанції у вироку неправильно викладено показання засудженого та не викладено його пояснень щодо порушення відносно нього основоположних прав та свобод людини і права на захист;
-       суди не взяли до уваги можливу фальсифікацію доказів внаслідок використання марлевих тампонів для надання медичної допомоги засудженому;
-       досудове розслідування проведено неналежним суб`єктом; 
-       судами не надано належної оцінки поясненням судово-медичного експерта ОСОБА_9 та не оцінено докази відповідно до статті 94 КПК;
-       районним судом не досліджено та не враховано у вироку незадовільний стан здоров`я засудженого;
-       апеляційний суд не дослідив повторно матеріали провадження, у тому числі щодо клопотань, заяв, скарг, заперечень про порушення основоположних прав та свобод засудженого, його права на захист та інших порушень та не допитав повторно ряд свідків.
Позиції  учасників під час касаційного розгляду

8.  У судовому засіданні сторона захисту підтримала касаційні скарги та просила їх задовольнити. Прокурор висловив заперечення та просив залишити оскаржені судові рішення без зміни. 
9.  Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду

10.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, Суд дійшов висновку, що подані скарги не підлягають задоволенню.
11.  Відповідно до статті 433 КПК Суд не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
12.  Проте касаційний суд зобов`язаний перевірити в межах доводів, висловлених в касаційній скарзі, чи були додержані судами попередніх інстанцій процесуальні норми, що регулюють розгляд судами обвинувачення, у тому числі положення, що стосуються оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів - їх достатності для висновків суду.^[1]
13.  Частина доводів сторони захисту стосується допустимості доказів, наданих стороною обвинувачення, частина - процесуальних порушень під час провадження. Суд розгляне їх послідовно.
Щодо допустимості результатів огляду місця події від 15 лютого 2015 року

14.  Сторона захисту зазначила, що проведення огляду місця події порушило право на захист засудженого, однак не навела будь-яких доводів цьому твердженню. Тому Суд відхиляє довід щодо недопустимості результатів цієї слідчої дії.
15.  Решта заперечень стосуються достовірності доказів, що були отримані під час цієї слідчої дії. Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій обґрунтували свої висновки щодо достовірності доказів, отриманих під час цієї слідчої дії, і Суд не має підстав ставити їх під сумнів.
Щодо допустимості результатів огляду житла

16.  Суд також відхиляє доводи щодо недопустимості протоколів огляду місця події від 15 та 16 лютого 2015 року у домоволодінні, де мешкав засуджений. 
17.  Частина 1 статті 233 КПК дозволяє проникнення до житла особи на підставі як судового рішення, так і добровільної згоди особи, яка ним володіє. Огляд домоволодіння було проведено працівниками поліції за письмової згоди власниці домоволодіння ОСОБА_10 , добровільність якої сторонами під сумнів не ставиться.
Щодо допустимості доказів, отриманих після затримання 

18.  Суд вважає необґрунтованими також доводи про порушення права на захист засудженого під час його затримання та вилучення у нього речей під час обшуку.
19.  Відповідно до частини 3 статті 208 КПК уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною 7 статті 223 і статті 236 КПК. За змістом частини 7 статті 223 КПК обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.
20.  Під час обшуку засудженого ці вимоги були дотримані, і суди обґрунтовано визнали допустимими доказами дані, що містяться у протоколі його затримання.
21.  Як вбачається з протоколу затримання, засудженому було повідомлено підстави затримання і те, у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснено, що він має право отримувати медичну допомогу, негайно повідомити близьких родичів, членів сім`ї чи інших осіб (за вибором) про своє затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 КПК та інші процесуальні права, передбачені частиною 3 статті 42 КПК, серед яких і право на правову допомогу, у тому числі безоплатну, про що свідчить його підпис. Також засуджений зазначив про відсутність в нього заяв та клопотань.
22.  Засудженому було призначено захисника з центру з надання безоплатної вторинної допомоги, що підтверджується відповідним дорученням від 16 лютого 2015 року № 006-0000179.  
23.  Суд звертає увагу на те, що будь-яких показань від підозрюваного під час затримання його в порядку статті 208 КПК органи досудового розслідування не отримували, таким чином його право зберігати мовчання і не свідчити проти себе не було порушено.
24.  Суд нагадує, що затримання в порядку статей 207 або 208 КПК за визначенням є несподіваною для його учасників подією. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання. Тому затримання без участі захисника не може вважатися порушенням права на правову допомогу.
25.  Таким чином, відсутність захисника під час затримання засудженого у випадку, передбаченому статтею 208 КПК України, не може вважатися порушенням вимог кримінального процесуального закону. 
Щодо допустимості біологічних зразків 

26.  Суд відхиляє і доводи сторони захисту про порушення права на захист під час відібрання у засудженого біологічних зразків через те, що слідчі дії відбулися за відсутності захисника та без ухвали слідчого судді.
27.  Суд зазначає, що така процесуальна дія, як отримання зразків для експертизи, пов`язана з необхідністю отримання доказів, які носять об`єктивний характер, і не залежать від волі особи, у якої вони відбираються, а тому вона не може розглядатися як така, що порушує право особи зберігати мовчання. Присутність чи відсутність захисника у цьому випадку не може позначитися на змісті отриманих під час цієї дії результатів.^[2]
28.  Відібрання в засудженого біологічних зразків 16 лютого 2015 року та зразків крові 18 лютого 2015 року здійснено відповідно до вимог статті 245 КПК на підставі відповідних постанов прокурора від 16 лютого 2015 року. Протоколи за їх результатами були складені відповідно до вимог КПК, підписані, у тому числі засудженим. При цьому будь-яких зауважень від нього не надходило.
Щодо допустимості результатів слідчого експерименту 

29.  Суд зазначає, що під час слідчого експерименту 23 березня 2015 року, допустимість якого оскаржує сторона захисту, засуджений давав такі ж показання, які він дав під час судового розгляду. 
30.  Суд вже зазначав, що якщо учасник судового процесу під час судового розгляду підтверджує свої позасудові показання, він тим самим інкорпорує їх в свої судові показання.^[3] За таких обставин, будь-які недоліки під час проведення слідчого експерименту, на які вказує сторона захисту, не можуть вплинути  на зміст показань засудженого, відтворених під час судового розгляду. Тому Суд відхиляє цей довід сторони захисту.
Доступ до інформації про телефонні з`єднання

31.  Суд також не вбачає порушення КПК при доступі до інформації щодо з`єднань за абонентськими номерами, що належать ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та засудженому, оскільки вказаний доказ отримано в порядку, визначеному процесуальним законом, на підставі ухвали слідчого судді від 04 березня 2015 року. Картка мобільного оператора, якою користувався засуджений, була добровільно надана свідком ОСОБА_10 , тому цей доказ отриманий законно.
32.  Крім того, цей доказ надавався стороною обвинувачення на доведення тієї обставини, що засуджений у відповідний час знаходився в будинку потерпілого. Однак засуджений визнавав цю обставину в своїй судових показаннях, тому ця обставина доведена його власними показаннями.
33.  За таких обставин Суд відхиляє вказаний довід сторони захисту.
Результати негласних слідчих дій

34.  Сторона захисту посилається на порушення, допущені при проведенні негласних слідчих дій щодо засудженого. 
35.  Суд зазначає, що сторона обвинувачення не надала суду результати негласних слідчих дій, а суд, відповідно, не посилався на них у обґрунтування винуватості засудженого. За таких обставин Суд не вважає за необхідне розглядати доводи сторони захисту щодо порушень при їх проведенні, можливість яких припускає сторона захисту.
Щодо допустимості висновків експертиз

36.  Оскільки Суд не встановив порушень під час отримання доказів, на основі яких здійснювалося експертне дослідження, він відхиляє довід сторони захисту щодо недопустимості експертиз, який ґрунтується на доктрині плодів отруйного дерева. 
Щодо доступу до матеріалів досудового розслідування

37.  Суд вважає необґрунтованими доводи касаційних скарг про ненадання для ознайомлення стороні захисту усіх матеріалів кримінального провадження при закінченні досудового розслідування.
38.  Як вбачається з матеріалів справи, усі матеріали досудового розслідування були відкриті стороні захисту відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 30 червня 2015 року. Ухвалою слідчого судді від 30 липня 2015 року стороні захисту було встановлено строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 07 серпня 2015 року, після спливу якого відповідно до частини 10 статті 290 КПК вважається, що сторона захисту здійснила своє право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.
39.  Необґрунтованим є і довід захисту щодо необґрунтованості відмови апеляційного суду повторно дослідити докази. Відповідно до частини 3 статті 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
40.  Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося в суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального провадження.
41.  У цьому випадку сторона захисту не вказала, які порушення при дослідженні доказів допущені судом першої інстанції і які дії чи рішення суду завадили стороні захисту належним чином дослідити докази. Незгода сторони з оцінкою доказів, яку здійснив місцевий суд, не є підставою для повторного дослідження доказів. Тому апеляційна інстанція обмежилася аналізом доказів, досліджених судом першої інстанції. За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів судом першої інстанції.
Щодо процесуальних аспектів досудового розслідування

42.  Крім цього, суди попередніх інстанцій під час розгляду справи дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується і Суд, про відсутність порушень під час зміни підслідності кримінального провадження щодо засудженого, зміни єдиного унікального номеру справи та наявності повноважень у слідчого ОСОБА_12 для здійснення досудового розслідування. 
43.  Зокрема, постановою т.в.о. начальника СУ УМВС України в Житомирській області від 16 лютого 2015 року здійснення досудового розслідування у цьому провадженні доручено групі слідчих, до складу якої входив і слідчий ОСОБА_12 .
44.  В подальшому заступник прокурора Житомирської області постановою від 02 березня 2015 року, враховуючи складність кримінального провадження і з метою забезпечення ефективного розслідування, визначив підслідність за слідчим управлінням УМВС України в Житомирській області. Вказана постанова відповідає вимогам частини 5 статті 36, статей 86, 87, 110, 214, 216 КПК.
Обвинувальний акт

45.  Суд вважає необґрунтованими і доводи сторони захисту про невручення засудженому обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування прокурором, у зв`язку з таким.
46.  Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу від 08 серпня 2015 року прокурором ОСОБА_13 з участю слідчого ОСОБА_12 та понятих, яким було роз`яснено їх права та обов`язки, в приміщенні слідчого ізолятору, засудженому було надано копію обвинувального акту, копію реєстру матеріалів досудового розслідування та роз`яснення права на суд присяжних, при цьому від підпису засуджений відмовився.
47.  Суд зазначає, що відсутність захисника під час вручення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування не є порушенням процесуального права на захист, оскільки КПК не передбачає обов`язкової участі захисника при врученні обвинувального акту та матеріалів досудового розслідування підозрюваному.
48.  Сторона захисту не пояснила, яким чином незадовільний стан здоров`я засудженого, а також його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо його винуватості.
Щодо показань засудженого 

49.  Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій надано належну оцінку показанням засудженого. Суди надали відповіді на доводи сторони захисту щодо заявлених порушень його прав та основоположних свобод. Тому Суд вважає необґрунтованим вказаний довід касаційних скарг. 

Фальсифікація 

50.  В касаційних скаргах не міститься пояснення, які саме докази, на думку сторони захисту, сфальсифіковані шляхом використання марлевих тампонів, які використані при наданні медичної допомоги засудженому, тому Суд позбавлений можливості проаналізувати це припущення. 
Підсумок

51.  Таким чином, Суд не встановив порушень кримінального процесуального законодавства, які зумовлюють недопустимість доказів або несправедливість провадження щодо засудженого.
Щодо доведеності винуватості 

52.  Сторона захисту посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які прямо вказують на причетність засудженого до вчинення вбивства. 
53.  Суд зазначає, що доведеність тих чи інших обставин злочину не завжди ґрунтується на прямих доказах і висновок щодо обставин справи може випливати з аналізу сукупності непрямих доказів. 
54.  Суди першої й апеляційної інстанцій проаналізували докази, надані стороною обвинувачення, та навели розгорнуті аргументи, чому їх сукупність доводить винуватість засудженого.
55.  Таким чином, суди попередніх інстанцій дослідили сукупність доказів, представлених в ході змагальної процедури, які з урахуванням обставин цієї справи дозволили з`ясувати усі передбачені статтею 91 КПК обставини і встановити винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. 
56.  Суд не вбачає підстав ставити під сумнів ці висновки судів.
57.  Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши вмотивовані відповіді на доводи апеляційних скарг сторони захисту. Його ухвала відповідає вимогам статті 419 КПК.
58.  Таким чином, у ході розгляду кримінального провадження Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які дають підстави для скасування або зміни оскаржених судових рішень, а тому Суд вважає, що касаційні скарги сторони захисту слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                                  ОСОБА_3                            

^[1]     Постанови Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/75286445, від 20 лютого 2020 року у справі № 360/2303/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87857789, від 09 вересня 2020 року у справі № 658/1281/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/91555076

^[2]    Постанови Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 722/1172/16-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/78628197; від 25 червня 2019 року у справі № 423/1766/16, https://reyestr.court.gov.ua/Review/82769623; від 02 квітня 2020 року у справі № 415/1864/14-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/88641653; від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/93373932;  

^[3] Постанови Суду від 22 травня 2018 року у справі № 459/3331/16-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/72909346; від 01 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/107677460; від 04 квітня 2023 року, № 692/791/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/110144503; від 08 грудня 2020 року у справі № 278/1306/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/94264608; від 07 грудня 2021 у справі № 233/596/19, http://reyestr.court.gov.ua/Review/101829910