ф
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України

07 червня 2023 року 
м. Київ
справа №9901/459/21
адміністративне провадження №П/9901/459/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Васильєвої І.А.,  Гімона М.М., Пасічник С.С., Усенко Є.А.,

секретар судового засідання Драга Р.В., 

за участю:
представника позивача Грицаєнко О.П.,
представника відповідача Лаптієва А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні як суд першої інстанції заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №9901/459/21 за адміністративним позовом народного депутата України ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, зобов`язання вчинити дії, 

УСТАНОВИВ:

Рішенням Верховного Суду від 05.04.2023 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, зобов`язання вчинити дії.

На адресу суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення. 

Ухвалою від 11.04.2023 розгляд питання про ухвалення додаткового судового рішення у справі №9901/459/21 призначено в судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 03.05.2023. Встановлено відповідачу десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для надання письмових пояснень на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Телефонограмою від 01.05.2023 повідомлено представників сторін про зняття справи з розгляду, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Гімона М.М. Судове засідання призначено на 07.06.2023.

Письмові пояснення від Верховної Ради України на заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення на адресу суду не надходили.

Ухвалою від 07.06.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду питання про ухвалення додаткового рішення до розгляду Великою Палатою апеляційної скарги на рішення по суті.  

У судовому засіданні за участю представників судом проголошення вступну та резолютивну частини судового рішення, яким заяву представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. 

Як вбачається, народний депутат України ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Верховної Ради України, у якому просить: 

визнати протиправним та скасувати рішення Верховної Ради України про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України, прийняте 05.11.2021 на двадцятому пленарному засіданні шостої сесії ІХ скликання;

зобов`язати Верховну Раду України опублікувати у газеті Верховної Ради України "Голос України" оголошення про прийняття судом пункту 1 резолютивної частини рішення суду;

зобов`язати головуючого на пленарному засіданні Верховної Ради України під час пленарного засідання оголосити про прийняття судом пункту 1 резолютивної частини рішення суду.  

Рішенням суду від 05.04.2023 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Верховної Ради України про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України, прийняте 05.11.2021 на двадцятому пленарному засіданні шостої сесії Верховної Ради України ІХ скликання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалено стягнути з Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908грн.

Під час розгляду справи по суті, 29.11.2022 через Електронний суд представник позивача звернулась з клопотанням про долучення доказів, у якому просила стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу по справі №9901/459/21 у розмірі 33862грн. До клопотання заявником додано: договір про надання правничої допомоги, акти про надання послуг, рахунки-фактури, квитанції про оплату рахунку-фактури, виписки з рахунку.

08.04.2023 через Електронний суд надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить вирішити питання про розподіл витрат, понесених позивачем в межах розгляду адміністративної справи №9901/459/21, шляхом винесення додаткового рішення про стягнення з Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 49612,50грн. До заяви долучено додатки: акт про надання послуг, рахунок-фактура.

Як зазначено представником позивача в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, представництво інтересів позивача потребувало аналізу великого об`єму інформації, норм законодавства, судової практики, оскарження відмови у відкритті провадження у справі та участі у судових засіданнях. Для надання правничої допомоги ОСОБА_1 було у цілому витрачено 31,5 годин. Враховуючи погодинну систему оплати правничої допомоги, розмір витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи складає в цілому 49612,50коп., що підтверджується письмовими доказами, доданими до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи і вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення, просила стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Верховної Ради витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Представник відповідача надав усні пояснення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Зазначив, що тарифи і складові правової допомоги відповідачем не заперечуються, вказані питання відповідач залишає на розсуд суду. Як вважає відповідач, у розглядуваних обставинах підлягає застосуванню частина третя статті 139 КАС України, яка визначає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На думку представника відповідача, у цій справі можливому стягненню підлягає 1/3 суми від заявленого представником позивача розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на задоволення позову частково, а саме однієї з трьох позовних вимог.

Верховний Суд, враховуючи доводи сторін, на підставі матеріалів справи, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню, вбачає підстави задовольнити заяву про відшкодування витрат частково - у сумі 16537,50грн., з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з приписами статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частина третя статті 139 КАС України встановлює, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України). 

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу застосовується відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Затим, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Необхідно відзначити, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Слід враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд зауважує, що надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинні бути доведені стороною у справі.

У цій справі матеріалами справи підтверджується, що розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, визначено згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відтак, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Як слідує із матеріалів справи копії заяв про стягнення судових витрат представником позивача було направлено на адресу відповідача, отримання відповідачем не заперечується. 

Письмового клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу із обґрунтуванням неспівмірності та нерозумності такого розміру на адресу суду не надходило. 

Відповідач не заперечив проти обсягу, складових, розміру правової допомоги. При цьому вказав, що відшкодуванню можуть підлягати витрати, які визначаються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 зазначено, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість, саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2021 справа №280/2635/22. 

Враховуючи доводи представників сторін, на підставі матеріалів справи судом з`ясовано, що позивач звернулася до Верховного Суду з адміністративним позовом до Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, зобов`язання вчинити дії, а саме, позивач просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Верховної Ради України про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України, прийняте 05.11.2021 на двадцятому пленарному засіданні шостої сесії ІХ скликання;

зобов`язати Верховну Раду України опублікувати у газеті Верховної Ради України "Голос України" оголошення про прийняття судом пункту 1 резолютивної частини рішення суду;

зобов`язати головуючого на пленарному засіданні Верховної Ради України під час пленарного засідання оголосити про прийняття судом пункту 1 резолютивної частини рішення суду.

Рішенням суду першої інстанції адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Верховної Ради України про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України, прийняте 05.11.2021 на двадцятому пленарному засіданні шостої сесії Верховної Ради України ІХ скликання. 

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як вбачається, позивачем заявлено вимоги немайнового характеру. Судом задоволено вимогу про визнання протиправним і скасування рішення. Поряд з цим, у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії та вимоги зобов`язати головуючого на пленарному засіданні вчинити дії відмовлено. 

Таким чином, з огляду на заявлений розмір відшкодування витрат на професійну правову допомогу, який відповідачем не заперечується, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, зокрема, приписами частини третьої статті 139 КАС України, - суд вбачає правомірним задовольнити заяву представника позивача частково у сумі, пропорційній до розміру задоволених позовних вимог.

ЄСПЛ у справі «Stankiewicz v. Poland», заява № 46917/99 дійшов висновку, що відмова національних судів у відшкодуванні заявникам судових витрат, понесених в ході адміністративного провадження, в якому вони оскаржували накладення державною інспекцією з праці штрафів і за результатами якого вони домоглися скасування цих рішень як необґрунтованих, становило порушення їхнього права на доступ до суду, і тому порушення пункту 1 статті 6 Конвенції незалежно від сум цих витрат. Водночас витрати не мають бути понесені безвідповідально чи без належного обґрунтування.

Частиною першою статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частиною третьою статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення.  

Керуючись статтями 132, 134, 139, 252, 255, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Верховної Ради України (місто Київ, вулиця Грушевського, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16537 (шістнадцять тисяч п`ятсот тридцять сім) гривень 50 копійок.

У задоволенні решти вимог заяви представника позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне рішення складено 08.06.2023. 

...........................

...........................

..........................

...........................

..........................
В.В. Хохуляк
І.А. Васильєва
М.М. Гімон
С.С. Пасічник
Є.А. Усенко
Судді Верховного Суду