ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2023 р.	Справа № 520/6531/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Лещинської К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській  області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2019, (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., повний текст складено 21.10.19 року) по справі № 520/6531/19
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління ДПС у Харківській  області  
про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 25.02.2019 №38-5606-2035, №0021598-5606-2035, №0021599-5606-2035, №0021597-5606- 2035, №33-5606-2035, №34-5606-2035.
В обґрунтування позову зазначив, що він є власником нежитлових будівель, які відносяться до будівель промисловості, отже в розумінні абз. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому не має обов`язку сплачувати вказаний податок.
З урахуванням наведеного вважав податкові повідомлення – рішення протиправними та просив суд їх скасувати.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2019 позов задоволено.
ГУ ДФС України у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не вірно встановлено обставини справи, не враховано, що діяльність позивача не пов`язана з  промисловим виробництвом у розумінні Національного класифікатора України ДК 009:2010, відтак належні позивачу будівлі не є будівлями промислових підприємств та, відповідно, є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальних підставах.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що нежитлові будівлі літ. «А-1» та «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті реконструкції у нежитлову будівлю літ. «В-2», перестали існувати як об`єкти права власності з 31 липня 2007 року. 
Зазначає, що сам факт реконструкції нерухомого майна не свідчить про втрату власником права власності на таке майно, оскільки останнє в такому випадку припиняється з моменту внесення змін до державного реєстру. З урахуванням наведеного, вважає, що нежитлові будівлі літ. «А-1» та «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності позивачу і є об`єктами оподаткування. 
Просить врахувати правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 11.12.2018 у справі №819/314/18, від 11.12.2018 у справі №822/2614/16 та від 26.03.2019 у справі №808/722/17. 
Також, просить урахувати, що при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем застосовано ставки податку для об`єктів нерухомості у розмірах, визначених Харківською міською радою у відповідних рішеннях. 
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді – Старостіна В.В., суддів Рєзнікової С.С., Бегунца А.О. від 02.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2019 року по справі № 520/6531/19 та справу призначено до розгляду у відкрите судове засідання.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 замінено відповідача – ГУ ДФС у Харківській області на правонаступника - ГУ ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ 43143704).
16.03.2020 позивач надав пояснення на апеляційну скаргу, в яких наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2020 головуючим суддею Русановою В.Б. справу № 520/6531/19 прийнято до провадження у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_3 
14.07.2020 до апеляційного суду відповідачем подано заяву про зупинення провадження у справі з підстав смерті позивача та припинення державної реєстрації підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 з 23.04.2020, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадський формувань внесено відповідний запис. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2020 клопотання ГУ ДПС у Харківській області задоволено , провадження у справі № 520/6531/19 зупинено, в зв`язку зі смертю позивача, до встановлення правонаступника ОСОБА_2 .
Після закінчення строку прийняття спадщини визначеного ст.1270 ЦК України, за ініціативи суду, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2023 поновлено провадження у справі № 520/6531/19.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2023 замінено відповідача по справі № 520/6531/19 з ГУ ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ 43143704) на ГУ ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ ВП 43983495).
На виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023  приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Скибою Т.В. 13.04.23 повідомлено,  що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведено спадкову справу за № 16/2020, в якій наявна заява про прийняття спадщини після ОСОБА_2 від дочки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також наявні відомості про синів спадкодавця: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та про ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З урахуванням вказаних обставин, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2023 замінено первісного позивача у справі № 520/6531/19 ОСОБА_2 на його правонаступника - ОСОБА_1 .
Про день та час розгляду справи сторони повідомлені належними чином,  судова повістка на ім`я позивача ОСОБА_1 направлена за місцем реєстрації : АДРЕСА_2 . Проте, 10.05.2023 на адресу суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 127 КАС України часом вручення повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, в силу  п. 4 ч. 1 ст. 127 КАС України, судова повістка вважається врученою позивачу.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, пояснень на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_2 був власником нежитлових будівель за адресами: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_1 .
25.02.2019 ГУ ДФС у Харківській області було винесено податкові повідомлення-рішення №38-5606-2035, №0021598-5606-2035, №0021599-5606-2035, №0021597-5606-2035, №33-5606-2035, №34-5606-2035 на підставі даних Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно про те, що ОСОБА_2 є власником:
- нежитлової будівлі літ. «В-2» за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 3 768,5 кв.м;
- нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 457,0 кв.м та літ. «Б-1» загальною площею 702,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 ;
- нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 22 476,1 кв.м.
25.02.2019 ГУ ДФС у Харківській області на підставі підпунктів 266.7.1 та 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України прийняті податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості», а саме:
- № 0021598-5606-2035 за 2018 рік на суму 140 301,26 грн (3768,5 кв.м.х37,23 грн (1%х3723 грн) за нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею 3768,5 кв.м.;
- № 34-5606-2035 на загальну суму 224 451,86 грн за нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею 3 768,5 кв.м., у тому числі: 
за 2016 рік на суму 103 859,86 грн (3768,5 кв.м. х 27,56 грн (2% х 1 378 грн);
за 2017 рік на суму 120 592 грн. (3768,5 кв.м.х32 грн (1% х 3 200 грн);
- № 0021597-5606-2035 за 2018 рік на суму 43 153,29 грн (1159,1 кв.м. х 37,23 грн. (1% х 3723 грн) за нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 457 кв.м. та літ. «Б-1» загальною площею 702,1 кв.м.;
- № 33-5606-2035 на загальну суму 69 036,36 грн за нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 457 кв.м. та літ. «Б-1» загальною площею 702,1 кв.м., у тому числі: 
за 2016 рік на суму 31 944,8 грн (1159,1 кв.м. х 27,56 грн (2% х 1 378 грн);
за 2017 рік на суму 37 091,2 грн. (1159,1кв.м. х 32 грн (1% х 3 200 грн); 
- № 38-5606-2035 на загальну суму 1 338 676,52 грн за нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . загальною площею 22476,1 кв.м., у тому числі: 
за 2016 рік на суму 619 441,32 грн. (22476,1 кв.м. х 27,56 грн. (2% х 1 378 грн);
за 2017 рік на суму 719 235,2 грн. (22476,1 кв.м. х 32 грн (1% х 3 200 грн);
- № 0021599-5606-2035 за 2018 рік на суму 836 785,2 грн (22476,1 кв.м. х 37,23 грн (1% х 3723 грн) за нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 22476,1 кв.м.
Позивач оскаржив податкові повідомлення – рішення в адміністративному порядку, за наслідками яких рішенням  ДФС України від  04.06.2019 скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а спірні податкові повідомлення - рішення - без змін.
Не погодившись з податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що будь-які будівлі, призначені для промислового виробництва, незалежно від того, хто є їх власником – фізичні чи юридичні особи, звільняються від оподаткування відповідно до вимог пп. «є» п.266.2.2. ст.266 ПК України. 
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем невірно розраховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не вірно визначено розмір ставки податку.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі – ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Водночас, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1п.  266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1п.266.3 ст.266 ПК України).
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.2 п.266.3 ст.  266 ПК України).
З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким стаття 266 ПКУ викладена в новій редакції, а об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об`єктами нежитлової нерухомості.
Підпунктом 14.1.1291 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно вимог законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари; туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; г) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (надалі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
Визначення типів будівель здійснюється за допомогою Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації № 507 від 17.08.2000 (далі – ДКБС 018-2000).
Даний класифікатор призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.
Відповідно до ДКБС 018-2000, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Судом встановлено, що нежитлові будівлі (виробничі будинки) за адресою: АДРЕСА_3 , нежитлова будівля літ: «А-3» (площею 3 366,8 кв.м), цех літ «Б-1» (площею 1 638, 3 кв. м), склад літ. «В-1» (площею 2 256,9 кв.м.), цех літ. «Г-1» (площею 968,5 кв.м), склад літ. «Ж-1» (площею 1 608, 7 кв.м), гараж літ. «З-1» (площею 216,0 кв.м), будівля охорони літ. «К-1» (площею 30,0 кв.м), склад літ. «Л-1» (площею 2 923,0 кв.м.), цех літ. «М-1» (площею 1 374,3 кв.м), цех літ. «Н-2» (площею 4 827, 4 кв.м), нежитлова будівля літ. «О-1» (площею 66,3 кв.м), нежитлова будівля літ. «П-1» (площею 314, 8 кв.м), нежитлова будівля літ. «Р-1» (площею 2885,1 кв.м), належали ОСОБА_2 на підставі рішень Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2007 у справі № 2-4249/07, від 19.07.2010 у справі №2-2498/2010 та ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.08.2010 у справі № 2-2498/2010.
На підставі вказаних судових рішень, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічні паспорти на кожну із перелічених нежитлових будівель (т.1 а.с.21-53), що підтверджується витягом про держану реєстрацію прав КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.10.2010 за №27655866 (т.1 а.с.63).
Водночас, нежитлові будівлі літ. «А-1» (площею 457,0 кв.м.) та літ. «Б-1» (площею 702,1 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 належали позивачу на підставі договору купівлі - продажу від 15.12.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 4034, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 23.12.2003 за №2399246 (т.1 а.с.66).
У подальшому позивач здійснив реконструкцію вказаних будівель літ. «А -1» (площею 457,0 кв.м.) та літ. «Б-1» (площею 702,1 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , за наслідками чого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на нежитлову будівлю літ. «В-2» (площею 3768,5 кв.м.).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2007 у справі №2-4228/07 за   ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «В-2» (площею 3768, 5 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 та  до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.10.2010  внесено відповідний запис про реєстрацію за ОСОБА_2 нежитлової будівлі літ. «В-2», загальною площею 3768, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.113).
Отже, наслідком реконструкції будівель літ. «А-1» та літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , стали обставини реєстрації будівлі літ. «В-2» загальною площею 3768, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2007 у справі №2-4228/07, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.08.2019 за №177816171 (т.1 а.с.111-116).
Відтак, будівлі літ. «А-1» та літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 станом на 2016, 2017 рр. не є окремими (самостійними) об`єктами оподаткування, внаслідок їх знищення в процесі реконструкції, що в свою чергу виключає обов`язок позивача сплачувати  податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому податкові повідомлення-рішення від 25.02.2019 № 0021597-5606-2035 та № 33-5606-2035 є протиправними та підлягають скасуванню.
Доводи апелянта про те, що сам факт реконструкції нерухомого майна не свідчить про втрату власником права власності на таке майно, оскільки право власності в такому випадку припиняється з моменту внесення змін до державного реєстру, а тому нежитлові будівлі літ. «А-1» та «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності позивачу і є об`єктами оподаткування колегія суддів вважає такими, що спростовуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 177816171 від 16.08.2019, згідно з якою запис про право власності ОСОБА_2 на нежитлові будівлі літ. «А-1» (площею 457,0 кв.м.) та літ. «Б-1» (площею 702,1 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , погашено (т.1 а.с.112).
Водночас, на підставі Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2007 у справі №2-4228/07 право власності позивача на нежитлову будівлю літ. «В-2», загальною площею 3768,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване у встановленому порядку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.08.2019 за №177816171 (т.1 а.с.111-116).
Згідно з інформацією, наведеною у експлікації технічного паспорту, до складу нежитлової будівлі літ. «В-2», загальною площею 3768,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , входять: цехи, підсобні  приміщення, санвузли, тамбур, сходинкові клітини.
Також, як вже зазначалось, ОСОБА_2 є власником нежитлових будівель, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: нежитлової будівлі літ: «А-3» (площею 3366,8 кв.м, що включає цех, виробниче приміщення та допоміжні приміщення), цеху літ «Б-1» (площею 1638, 3 кв. м), складу літ. «В-1» (площею 2256,9 кв.м), цеху літ. «Г-1» (площею 968,5 кв.м), складу літ. «Ж-1» (площею 1608, 7 кв.м), гаражу літ. «З-1» (площею 216,0 кв.м), будівлі охорони літ. «К-1» (площею 30,0 кв.м), складу літ. «Л-1» (площею 2923,0 кв.м), цеху літ. «М-1» (площею 1374,3 кв.м), цеху літ. «Н-2» (площею 4827, 4 кв.м), нежитлової будівлі (котельної) літ. «О-1» (площею 66,3 кв.м), нежитлової будівлі літ. «П-1» (площею 314, 8 кв.м), складу літ. «Р-1» (площею 2885,1 кв.м).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що на позивача поширюється пільга, встановлена  пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки останній мав на праві власності будівлі промисловості.
Відповідач як в суді першої, так і в апеляційній скарзі наполягав на тому, що суб`єктами пільги за даною нормою є виключно промислові підприємства, яким позивач не є.
Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.
Відповідно до п. 30.1 ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПК України).
Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Крім того, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування – наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки з його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.
Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, якою судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа №806/2676/17, що застосування пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.01.2022 у справі № 820/3402/18, від 12.07.2022 у справі № 0440/5101/18, від 01.02.2023 у справі № 2340/3419/18.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що перебування нерухомого майна у власності фізичної особи не є перешкодою для застосування положень пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, у разі якщо такі об`єкти використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Судом встановлено, що позивач є власником нежитлових приміщень, які відносяться за своїм призначенням до складів, цехів, підсобних приміщень, виробничих приміщень.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що позивач впродовж 2016, 2017 та 2018 років використовував нежитлові будівлі, які відносяться до будівель промисловості, за функціональним призначенням.
Не є належним доказом використання позивачем нежитлових будівель за функціональним призначенням та обставина, що ОСОБА_2 є засновником юридичної особи Приватна фірма "Алекс-3", одним з видів діяльності якої за КВЕД 22.23 є виробництво будівельних виробів із пластмас, відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Доказів використання позивачем належних йому будівель у виробничому процесі  суду не надано.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про можливість застосування положень пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України до нежитлових будівель позивача, які хоч і віднесено до будівель промисловості згідно з правовстановлюючими документами, однак такі не використовуються у виробничому процесі промислових підприємств.
При цьому, колегія суддів вважає помилковими і доводи апеляційної скарги про те, що норма пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України розповсюджується лише на промислові підприємства та не розповсюджується на фізичних осіб, у тому числі тих, які здійснюють підприємницьку діяльність з огляду на вищенаведене обґрунтування. 
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 11.12.2018 у справі №819/314/18, від 11.12.2018 у справі №822/2614/16, від 26.03.2019 у справі №808/722/17 колегія суддів відхиляє, оскільки згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати останню правову позицію Верховного Суду.
Надаючи оцінку ставкам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, застосованим відповідачем при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з п.266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
У 2016 році ставки податку на нерухоме майно встановлювались відповідно до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові (додаток 1 до Рішення 4 сесії ХМР 6 скликання від 12.01.2011 №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України» (в редакції Рішення 36 сесії ХМР 6 скликання «Про внесення змін до Рішення 4 сесії ХМР 6 скликання від 12.01.2011 №126/11 Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України» від 21.01.2015 №1793/15). 
При цьому, у Додатку 1 до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлені ставки податку на нерухоме майно залежно від типу та зони нежитлової нерухомості.
У 2017-2018 роках згідно із пунктами 1 -3 додатку № 1 рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 542/7 від 22.02.2017 "Про місцеві податки та збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, визначалися у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток. Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.
Згідно із пунктом 4 зазначене рішення №542/17 набирає чинності з 01.03.2017.
За умовами пп.12.3.5 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
Оскільки положеннями Податкового кодексу України, зокрема пп.266.5.1 п.266.5 ст. 266, не передбачено мінімальної ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, відповідного рішення міської ради про встановлення місцевих податків та зборів прийнято не було, тому в даному випадку при визначенні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за січень та лютий 2017 року пп.12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК України не може бути застосований.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розрахунку ОСОБА_2 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016, 2017 та 2018 роки податковий орган виходив з того, що всі належні йому на праві власності нежитлові будівлі, загальною площею 22476,1 кв.м., зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , та нежитлова будівля літ. «В-2» загальною площею 3768,5 кв.м., зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , відносяться до нежитлової нерухомості та, не визначивши її тип, застосував ставку податку у розмірі 1 відсотка та 2 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки за своїми характеристиками належні ОСОБА_2 на праві власності нежитлові будівлі, загальною площею 22476,1 кв.м., зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , та нежитлова будівля літ. «В-2» загальною площею 3768,5 кв.м., зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , відносяться до різних типів, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
З урахуванням наведеного, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості позивача повинна бути застосована податковим органом у 2016 році, у період з 01.03.2017 по 31.12.2017 та у 2018 році (з дати набрання чинності рішення №542/17) з урахуванням типу нежитлової нерухомості, визначеної на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Отже, оскільки відповідачем не визначено, до якого типу нежитлової нерухомості відносяться нежитлові будівлі позивача, невірно визначено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 1 відсотка та 2 відсотків при нарахуванні ОСОБА_2 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а суд позбавлений можливості  самостійно здійснити розрахунок сум податку, тому наявні підстави для скасування повідомлень рішень №38-5606-2035, №0021598-5606-2035, №0021599-5606-2035 та №34-5606-2035.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Під час апеляційного розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достовірних доказів на підтвердження правомірності своїх дій при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх скасування.
При цьому, суд першої інстанції, неправильно застосувавши норми матеріального права, неповно з`ясувавши обставини справи, що мають значення для справи, ухвалив по суті правильне рішення та дійшов висновку, що оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень від 25.02.2019 прийняті безпідставно та необґрунтовано, а відтак підлягають скасуванню.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно із ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на те, що неправильне застосування норм матеріального права не призвело до ухвалення неправильного судового рішення судом першої інстанцій по суті розгляду справи, оскаржуване рішення слід змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській  області  задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2019 по справі № 520/6531/19  змінити з підстав та мотивів задоволення позову, виклавши його в редакції цієї постанови. У іншій частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  26.05.2023 року