Номер провадження: 22-ц/813/2515/23 
Справа № 508/1432/18
Головуючий у першій інстанції Банташ Д. С.
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2023 року                                                                 м. Одеса Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 11 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору – Слобідська селищна рада Подільського району Одеської області, Служба у справах дітей та сім`ї Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про визнання заповіту нікчемним, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Одеської області із позовом про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадщину. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба, ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6,99 га, розташовану на території Шабельницької сільської ради Миколаївського району Одеської області, згідно з державним актом серії І-ОД № 017999, виданого головою Миколаївського районної державної адміністрації Одеської області 20.02.2003 року. Він, позивач, є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до положень ч. 1 ст. 1266 ЦК України, так як його батько, ОСОБА_4 (син ОСОБА_3 ), помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкування за правом представлення). У визначений законом 6-ти місячний термін він, позивач, звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом до Кодимської районної державної нотаріальної контори, проте листом Кодимської районної державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку. Разом з тим, зазначав, що його порушене право на спадщину не може бути відновлене в позасудовому порядку через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Крім того, йому стало відомо, що 06.09.2017 року за реєстровим номером 25, секретарем Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області було посвідчений заповіт від імені ОСОБА_3 , за яким остання, належну їй земельну ділянку площею 6,99 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована на території Шабельницької сільської ради Миколаївського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, зазначав, що ОСОБА_3 постійно хворіла, потребувала сторонньої допомоги, погано бачила, тому не могла прибути до Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області та сама підписати заповіт, з цих же підстав текст заповіту вона не читала та не підписувала, так як відсутній відповідний запис про це в самому заповіті. Тому, оскільки заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення просив визнати його нікчемним, визнавши за ним право власності на спірну земельну ділянку (т. 1, а.с. 1-5).
Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 11.11.2021 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі (т. 2, а.с. 226-230).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не надано належної оцінки всім обставинам справи, а саме тому, що померлий ОСОБА_4 дійсно являється рідним сином покійної ОСОБА_3 , а позивач є її внуком та у розумінні ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем за законом, що, в свою чергу, також підтверджується поясненнями свідків в судовому засіданні (т. 3, а.с. 1-9).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.03.2022 року після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 04.06.2022 року справу призначено до розгляду (т. 3, а.с. 26-28, 30).
Своїм правом закріпленим положеннями ст. 360ЦПК України сторони не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Сторони про дату, час та порядок проведення судового засідання повідомлялися належним чином. 
Ухвалою від 24.04.2023 року було задоволено клопотання ОСОБА_5 щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 
В судовому засідання в режимі відеоконференції була присутня ОСОБА_5 , просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що Кодимським районним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вчинено відповідний актовий запис за № 65, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 26)
27.06.2018 року Кодимською районною державною нотаріальною конторою Одеської області було заведено спадкову справу № 206/2018 (т.2, а.с. 23-50). 
Встановлено, що 06.09.2017 року ОСОБА_3 було складено заповіт на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області Пан Тетяною Анатоліївною за реєстровим № 25 (зареєстровано в
спадковому реєстрі 12 жовтня 2017 року за № 61372876). Зі змісту даного заповіту вбачається, що належну ОСОБА_3 земельну ділянку площею 6,99 га, розташованої на території Шабельницької сільської ради Миколаївського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту про право власності серії І-ОД № 017999, остання заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2, а.с. 34).
27.06.2018 року до Кодиської державної нотаріальної контори Одеської області звернулася ОСОБА_5 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 25).
ОСОБА_1 також звернувся до Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, зареєстровану 25.07.2018 року за № 02-14/155, та заявою від 03.08.2018 року (справжність підпису посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстром № 836), зареєстровану Кодимською районною державною нотаріальною конторою 07.08.2018 року за № 601 (т. 2, а.с. 38, 38 зворот).
14.08.2018 року Кодимською районною державною нотаріальною конторою Одеської області було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із ненаданням правовстановлюючих документів (т. 2, а.с. 47).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів того, що його батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а він відповідно є внуком останньої, та що у розумінні положень ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем за законом. Позивачем не заявлялися вимоги про встановлення факту родинних відносин між ним та ОСОБА_3 , як внуком і бабою і не надано відповідного рішення суду про встановлення відповідних фактів. При цьому, суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт на спадкові права ОСОБА_1 не впливає та їх не порушує, тому він не є заінтересованою особою, яка наділена правом на звернення до суду з позовом про визнання заповіту нікчемним і визнання за ним права власності. Тому, з урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Слобідська селищна рада Подільського району Одеської області, Служба у справах дітей та сім`ї Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про визнання заповіту нікчемним, визнання права власності на спадкове майно слід відмовити.
Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, яка в свою чергу, закріплює черговість спадкоємців за законом.
Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За положенням ст. 1261 ЦК України, до першої черги спадкоємців за законом відносяться діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК України).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.11.1987 року, наявного в матеріалах справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батько значиться – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_6 (т. 2, а.с. 41). До матеріалів справи також було долучено копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 від 29.06.1977 року, згідно якого в графі батько – ОСОБА_7 , мати – ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 41 зворот). 
При цьому, родинні відносини між фізичними особами можуть бути встановлені такими документами: паспорт, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження, по встановлення батьківства переміну прізвища, імені тощо. Вказаний перелік документів не є вичерпними. 
Разом з тим, як правильно було встановлено судом першої інстанції, позивачем будь-яких документів на підтвердження факту наявності родинних відносин безпосередньо між померлою ОСОБА_3 та позивачем – ОСОБА_1 останнім надано не було.
У разі відсутності документів про підтвердження родинних відносин їх підтвердження здійснюється в судовому порядку. Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.
З відповідною заявою про встановлення факту наявності родинних відносин між померлою ОСОБА_3 та позивачем – ОСОБА_1 , останній до суду також не звертався.
Зазначене в своїй сукупності підтверджує правильні по суті висновки суду першої інстанції та спростовує відповідні доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі.
Разом з тим, слід також зазначити, що позивач, звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання складеного померлою ОСОБА_3 заповіт на ім`я ОСОБА_2 , посилався на порушення вимог щодо форми та посвідчення даного заповіту, що в його розумінні є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.
Слід зазначити, що вимоги до форму заповіту та відповідно порядку його посвідчення встановленні ст. 1247 ЦК України, згідно якої заповіт повинен бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, містити особистий підпис заповідача та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. При цьому, ч. 1 ст. 1257 ЦК України містить відповідний перелік підстав, за наявності яких, заповіт можна визнати недійсним, а саме, складення його особою, яка не мала на це права, а також, із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.
Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідне положення міститься також у ч. 3 ст. 203 ЦК України.
Згідно матеріалів справи, 06.09.2017 року ОСОБА_3 було складено заповіт на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Копію заповіту долучено до матеріалів справи, згідно якої даний заповіт було складеного у письмовій формі та посвідчено секретарем виконавчого комітету Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області, ОСОБА_9 , зареєстровано в реєстрі за № 25, містить підпис та печатку. Вказаний заповіт, в тому числі, містить відомості про місце, дату та час його складення, та зазначення, що заповіт до підписання прочитано вголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписано нею, що підтверджується наявним особистим підписом останньої в оскаржуваному заповіті. 
При цьому, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявність відповідних підстав щодо порушення форми та посвідчення заповіту, на які останній посилається, звертаючись до суду із позовом, для задоволення позовних вимог щодо визнання заповіту нікчемним.
Разом з тим, визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього (правова позиція викладена в постанові ВС від 15.09.2021 року по справі № 700/135/17).
Тобто, враховуючи вищенаведене, вказаний заповіт складений ОСОБА_3 , яким остання заповіла належну їй на праві власності земельну ділянку площею 6,99 га, яка розташована на території Шабельницької сільської ради Миколаївського району Одеської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був складений з дотриманням форм та у відповідності до чинного законодавства.
Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції доповнює в частині мотивування.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 11 листопада 2021 року – доповнити в частині мотивування. В іншій частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                  А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький
Повний текст постанови складений 04 травня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк