КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №755/1244/23                                                                                               Суддя І інстанції - Сазонова М.Г.
Провадження № 33/824/1503/2023                                                                                  Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
17  квітня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2023, щодо
 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП,
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2023    ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., на користь держави, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 536,80.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 12.01.2023 р. о 22 год. 46 хв. на перехресті нерівнозначних доріг з круговим рухом на площі Дарницькій у місті Києві, при з`їзді з Харківського шосе, керуючи автомобілем «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надав переваги у русі транспортним засобам «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухались по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з вказаними транспортними засобами. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 та п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови, невідповідність висновків  суду обставинам справи, а також неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2023 - скасувати та притягнути до відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП та позбавити його права керування транспортними засобами на пів року.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що з  матеріалів  справи  вбачається,  що  водій  ОСОБА_3    прибув  в  судове  засідання  і   вину  у  скоєному адміністративному  правопорушенні  визнав,  і  просив  призначити  йому  мінімальне  покарання. Разом  з  тим, власник  автомобіля  Тойота  д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2   не  був  повідомлений  про день  та  час  розгляду  справи,  і  тому  не  брав  участь  під час  розгляду  справи,  відповідно не  міг  подати  свої  заперечення  та  доводи. В  подальшому, судом було проігноровано його звернення і не надано на ознайомлення матеріали справи 13.02.2023, а копію постанови було видано лише після скандалу 16.02.2023.
Крім того апелянт зазначає, що суддею під час розгляду справи було порушено вимоги ст. 245, ст. 251-252, ст. 277, ст. 277-2, ст. 279-280, та ст. 285 КУпАП щодо  повного  всебічного та  повного  розгляду  справи,  адже  справа  призначена  з  порушенням строків  та  без  виклику  всіх  учасників.
 
Крім  того, від  потерпілого - власника транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 надійшла ідентична апеляційна скарга, в якій він просить постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2023 - скасувати, та притягнути до відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП та позбавити його права керувати транспортними засобами на пів року. Доводи наводить  аналогічні  доводам  попередньої  апеляційної скарги, лише  зазначає, що йому  взагалі   не  надано  матеріали  справи на  ознайомлення  та  копію  постанови надано також не  було.
 
Потерпілі ОСОБА_1   та   ОСОБА_2 , будучи   належним  чином  повідомленими  про  день  та  час  апеляційного  розгляду, в  судове  засідання  не  з`явились,  будь - яких  клопотань  про  відкладення  розгляду  не  подавали. Враховуючи  наведене  та  вимоги  ч. 6  ст.  294  КУпАП,   апеляційний розгляд  проведено  у  їх відсутність.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та   його захисника - адвоката  Борт П.С., які заперечували проти задоволення апеляційнихскарг, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи вважаю, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
 Відповідно до  вимог  ч.  7  ст. 294 КУпАП,  апеляційний  суд   переглядає   справу  в  межах   апеляційної  скарги.
Як  вбачається  зі  змісту  апеляційних  скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,    постанова  Дніпровського  районного суду м. Києва  від  13 лютого  2023 р. в  частині  визнання  винуватим ОСОБА_3 у  вчиненні    адміністративного  правопорушення, передбаченого  ст. 124  КУпАП не  оскаржується,   а  тому, відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП в  цій  частині  постанова  суду  не  є  предметом  апеляційного  розгляду.
Будь - яких  порушень процесуального чи  матеріального  права,  які  були б  підставою для   скасування  чи  зміни  в  цій  частині  постанови суду, не  вбачається.
Доводи  обох  апеляційних  скарг  про  порушення  судом  першої  інстанції  під  час   розгляду  справи  як норм  процесуального, так  і  норм  матеріального   права  є  необгрунтованими.
Що ж стосується накладеного на ОСОБА_3 адміністративного стягнення, правильність  накладення  якого  оскаржується   потерпілими,  то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Санкція ст. 124 КУпАП, як на  момент  вчинення  дорожньо - транспортної пригоди, так і станом на час  розгляду справи  судом передбачала адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.
У рішенні по справі «Озтюрк проти Туреччини» (Ozturk v Turkey) від 28.09.1999року Європейським судом з прав людини штраф у розмірі 60 DM, був оцінений як покарання, з огляду на цілі його застосування.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно із ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
При накладенні стягнення  на ОСОБА_3   у виді  штрафу, судом в повній мірі були враховані положення ст.ст. 23, 33 КУпАП щодо з`ясування характеру вчиненого правопорушення, особи винного, ступеню його вини, майнового стану.
Так,  судом  враховано,  що  дорожньо - транспортна  пригода  трапилась  в  дуже  пізній, темний  час  доби через   неуважність  ОСОБА_3 ,  при  цьому ні  судом  першої  інстанції,  ні  судом  апеляційної  інстанції,  не  було  встановлено систематичного порушення ОСОБА_3 порядку користування правом керування транспортними засобами,  адже, з  матеріалів  справи вбачається, що до  адміністративної  відповідальності він притягується  вперше,  що  підтверджується   витягом   з інформаційно-аналітичної   системи  "Облік  відомостей про  притягнення  особи  до  відповідальності та  наявності  судимості".
Як  в  суді першої  інстанції,  так  і  в  суді  апеляційної  інстанції  ОСОБА_3   вину  у  скоєному  визнав  повністю, щиро  розкаявся  у   вчиненому, що є  пом`якшуючою  обставиною. 
 Крім того, з  матеріалів  справи  вбачається,  що  ОСОБА_3   має  брата ОСОБА_5 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2,  який  є  інвалідом  та  маму  ОСОБА_6 ,  яка  є  пенсіонеркою,  в  зв`язку  з чим  ОСОБА_3   їм  допомогає (а.с. 15-17).
А  тому, з урахуванням даних  про  особу  правопорушника, обставин   вчиненого, наявності  обставини,  що  пом`якшує   стягнення, накладення  на  ОСОБА_3   стягнення у  виді   штрафу, передбаченого   санкцією   ст. 124  КУпАП є  обґрунтованим, в  зв`язку  з  чим суд  апеляційної  інстанції   не  вбачає  підстав  для  задоволення   апеляційних  скарг  потерпілих  та накладення  стягнення  у  виді  позбавлення  права  керування  транспортними  засобами.      
Саме  адміністративне стягнення у  виді   штрафу в даному  випадку в повній мірі буде сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігатиме вчинення ним нових правопорушень.
Окрім  того, слід  відмітити, що  вимогами  ч. 9  ст. 294 КУпАП передбачено, що за  наслідками  апеляційного  розгляду,  у  разі  зміни  постанови  в  частині   накладеного  стягнення,  в  межах,  передбачених санкцією   статті  цього Кодексу, воно  не  може  бути  посилено.
На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без  задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2023, якою    ОСОБА_3  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., на користь держави - залишити  без  змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Суддя   
Київського апеляційного суду                                                                                      Л.І. Кепкал