ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" травня 2023 р.           Справа№ 910/10876/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Хрипуна О.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Чорногуза М.Г. 
 
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022
у справі № 910/10876/22 (суддя - Алєєва І.В.)
за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 26 138, 46 грн

ВСТАНОВИВ:
Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 26 138, 46 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем допущене прострочення термінів доставки вантажу, у зв`язку із чим позивачем, на підставі УМВС та Статуту залізниць України, нараховано до стягнення з відповідача штрафні санкції у загальному 26 138, 46 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі № 910/10876/22 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" неустойку за перевищення терміну перевезення вантажу в розмірі 26  138, 46 грн та 2  481, 00 грн судового збору.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що кінцевий термін доставки вантажу - 30.01.2022, однак, з незалежних від позивача обставин вантаж доставлено 01.02.2022, чим допущено прострочення доставки на 2 доби.
Водночас, суд першої інстанції, перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку неустойки за прострочення доставки вантажу, дійшов висновку про його обґрунтованість.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі № 910/10876/22; прийняти до розгляду та задовольнити в повному обсязі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі № 910/10876/22; рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем здійснено невірний розрахунок неустойки та не враховано, що строк доставки вантажу продовжено на 3 доби не з вини відповідача, а не на 2 доби, як зазначав позивач.
Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10876/22; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі № 910/10876/22 до надходження даної справи з суду першої інстанції.
06.02.2023 супровідним листом № 910/10876/22/797/2023 від 02.02.2023 матеріали справи № 910/10876/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі № 910/10876/22 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.02.2023 вказав на необхідність усунути недоліки апеляційної скарги, а саме надати суду належні докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі № 910/10876/22 у встановленому порядку та розмірі.
10.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява про усунення недоліків, в додатках до якої міститься копія платіжного доручення № 75069 від 10.02.2023 про сплату судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі № 910/10876/22. Справу № 910/10876/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 вирішено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
06.03.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач наводить доводи на її спростування; просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, оскаржуване рішення залишити без змін. 
Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що враховуючи, що фактичний строк доставки вантажу становить 7 діб, а загальний (нормативний) строк доставки вантажу не повинен був перевищувати 5 діб, відповідач прострочив доставку вантажу на 2 доби.
Також позивач зазначає, що відповідач, здійснюючи розрахунок, неправильно застосував норми матеріального права, а саме: ст.ст.24, 25 УМВС, здійснив помилкове тлумачення вказаних норм, що призвело до безпідставних висновків про те, що строк доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 "строк доставки вантажу", є нормативним, а фактичний термін доставки є загальним строком доставки.
Також, позивач заперечуючи проти клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, зазначає, що порушення відповідачем строку доставки вантажу за Накладною відбулося до введення воєнного стану в Україні.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 27.12.2021 між Підприємством з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" та Акціонерним товариством "Українська залізниця" було укладено договір міжнародного перевезення, що підтверджується накладною № 23283517, за якою Відповідач взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Барбаров Білоруської залізниці вантаж до станції Кременець Львівської залізниці, про що зазначено у графі 22 Накладної.
Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території Литви, а електронна - на території України. Факт укладення договору перевезення підтверджується графою 26 Накладної.
Загальна відстань по території Білорусії 272 км. Час перебування вантажу на території Білорусії - 2 доби.
Відповідно до графи 38 електронної Накладної загальна відстань по території України 234 км. Вантаж прибув на станцію призначення Кременець Львівської залізниці 03.01.2022 та переданий вантажоодержувачу на під`їзній колії, що підтверджується відміткою у графі 27 Накладної.
Таким чином, час перебування вантажу на території України - 5 діб.
Як зазначає позивач, відповідно до графи 30 "Відмітки перевізника" Накладної вантаж був затриманий на 1 добу для митного оформлення, тобто строк доставки вантажу подовжено на 1 (одну) добу.
Враховуючи вищезазначене, фактичний строк доставки вантажу становить 7 діб, а загальна відстань 506 км. Відповідно до § 2 ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі за текстом - УМВС) строк доставки вантажу розраховується: одна доба на кожні розпочаті 200 км. У відповідності до § 2 ст. 24 УМВС строк доставки вантажу не повинен перевищувати 3 доби.
Беручи до уваги § 3 ст. 24 УМВС, який подовжує строк доставки вантажу на 1 добу на операції, пов`язані з відправлення вантажу та на 2 доби згідно з актом загальної форми (що підтверджується написом у графі 32 Накладної), загальний строк доставки вантажу за Накладною не повинен перевищувати 5 діб у відповідності до УМВС.
Таким чином, фактичний строк доставки вантажу становить 7 діб, а загальний строк доставки вантажу не повинен був перевищувати 5 діб, в результаті чого відповідач прострочив доставку вантажу на 2 доби.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що за накладною УМВС від № 23283517 відповідачем були порушені строки доставки.
Як зазначалось колегією суддів вище, позивач, посилаючись на допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажу, на підставі УМВС та Статуту залізниць України, нарахував до стягнення з відповідача штрафні санкції у загальному 26 138, 46 грн.
Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на невірний розрахунок позивачем суми штрафу за прострочення доставки вантажу, а саме - нарахування позивачем окремо штрафу за прострочення кожного перевізника. Також відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій.
Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1 та 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 2 статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої та другої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Таким чином, колегія суддів констатує, що безпосереднє перевезення товару відповідачем позивачу, що підтверджується накладною УМВС № 23283517 свідчить про виникнення між сторонами прав та обов`язків за договором перевезення.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України  перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Частинами 1 та 3 статті 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 909 Цивільного кодексу України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами (ч. 5  ст. 307 Господарського кодексу України).
У відповідності до ч. 2  ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно з пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.
Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно ст. 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.
За приписами ст. 10 Цивільного кодексу України  чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.
Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (надалі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.
Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізнично - поромному сполученні (параграф 1 ст. 3 УМВС).
Згідно зі ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
У відповідності до пунктів 22, 23 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.
Параграфом 1 ст. 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.
З наведених норм права вбачається, що між сторонами спору на підставі залізничної накладної № 23283517 виникли правовідносини з перевезення вантажу залізницею у міжнародному сполученні між Білорусь - Україна.
Умовами статті 24 УМВС передбачено, що якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.
Зокрема, колегія суддів зазначає, що термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм:
- для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;
- для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.
Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.
Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.
Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.
Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.
Згідно статті 23 Статуту дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.
Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із залізничної накладної № 23283517:
- 27.12.2021 - день укладення договору (графа 26);
- відстань перевезення по території Білорусії 272 км
- відстань перевезення по території України 234 км
- вантаж Дизельне паливо (графа 15);
- провізна плата по території України 87 128, 20 грн. (графа 51 Розділу Е).
Розрахунок терміну доставки вантажу.
- 272 км +234 км = 506 км (загальна відстань перевезення);
- 506 км - 200 км/добу = 2, 53 ~ 3 доби (округлюється до повної доби),
Відповідно до графи 30 "Відмітки перевізника" Накладної вантаж був затриманий на 1 добу для митного оформлення, тобто строк доставки вантажу подовжено на 1 (одну) добу та на 1 (одну) добу згідно параграфу 3 ст. 24 УМВС.
Таким чином, кінцевий термін доставки вантажу - 30.01.2022.
Однак, колегією суддів встановлено, що з незалежних від позивача обставин вантаж доставлено 01.02.2022.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами позивача, що було допущено прострочення доставки на 2 доби.
Відповідно до параграфу 3 ст. 37 УМВС, перевізник несе відповідальність за перевищення терміну доставки
У силу приписів параграфу і ст. 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до ст. 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.
Згідно параграфу 2 статті 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:
- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;
- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки;
- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.
Так, для визначення величини (тривалості) перевищення терміну доставки кожного із перевізника позивачем наведено наступний розрахунок:
Загальна сума провізної плати за перевезення вантажу по території України становить 87 128, 20 грн провізної плати, яка зазначена в графі 51 електронної накладної * 30 % (тридцять відсотків) = 26 138, 46 грн неустойки за перевищення строку доставки вантажу.
Доводи скаржника щодо того, що позивачем здійснено невірний розрахунок неустойки та не враховано, що строк доставки вантажу продовжено на 3 доби не з вини відповідача, а не на 2 доби, як зазначав позивач, колегією суддів оцінюються критично, оскільки спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правильності наданого позивачем розрахунку неустойки за прострочення доставки вантажу.
Відповідно до параграфу 1 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого булла пред`явлена претензія.
Параграфом 2 статті 47 УМВС передбачено момент виникнення права на пред`явлення претензії та позову, за умовами якого право пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.
Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафу підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача.
Що ж до тверджень скаржника щодо того, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, колегія суддів зазначає наступне.
Перш за все, колегія суддів зазначає, що твердження скаржника щодо залишення даного клопотання судом першої інстанції без уваги спростовуються змістом оскаржуваного рішення.
Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16).
Як вбачається зі змісту поданого до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру неустойки, які також викладені в апеляційній скарзі, в обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру неустойки, відповідач посилається на введення воєнного стану в Україні.
Однак, проаналізувавши правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, колегія суддів зазначає, що відповідачем не обґрунтовано винятковості випадку у спірних правовідносинах сторін щодо обставин, які спричинили порушення з його сторони строку доставки.
В контексті вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що порушення відповідачем строку доставки вантажу за Накладною відбулося до введення воєнного стану в Україні.
Водночас, колегією суддів враховано, що сума штрафних санкцій за порушення строків доставки вантажу не є значною чи надмірно великою.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволенню не підлягає.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі № 910/10876/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі № 910/10876/22 залишити без змін.
3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.
4. Справу № 910/10876/22 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Хрипун 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                М.Г. Чорногуз