П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
26 квітня 2023 року                                                                                        м. Київ
         
Справа № 759/20649/18
Провадження: № 22-ц/824/6391/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Поліщук Н. В.
секретар Івасенко І. А.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Муравляніка Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 
 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року, постановлену  під головуванням судді Єросової І. Ю.,
за скаргою ОСОБА_1  на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича при виконанні рішення суду 
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
                                                
у с т а н о в и в:
 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця яка обґрунтована тим, що заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року з нього стягнуто  заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 75 956,32 грн (62823,78 грн заборгованість за кредитом;  13 132,54 грн заборгованості за штрафними санкціями) та 1762 грн. судового збору. Постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року в частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 13132,54 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в позові. Здійснено перерозподіл судових витрат,  стягнуто з нього, ОСОБА_1 , на користь ПАТ«Універсал Банк»1000,37 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині рішення суду залишено без змін. В січні 2022 року йому, ОСОБА_1   стало відомо про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного рішення суду. 14.01.2022 року ним було подано державному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з виконанням грошового зобов`язання перед банком, зокрема, за період  з 22.05.2019 року по 21.10.2019 року ним було сплачено 78 000 грн. Отже, борг було сплачено у 2019 році. Виконавчий лист було видано судом 29.09.2021 року. Однак, 26.09.2022 року приватним виконавцем було відмовлено у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження та повідомлено про існування у нього, ОСОБА_1 , боргу у розмірі 26 135,66 грн. Такі дії приватного виконавця ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними та зобов`язати приватного виконавця закінчити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Муравлянік О. С. в інтересах ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення скарги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що стягувачем не надано належних та допустимих доказів наявності у нього, ОСОБА_1 заборгованості, а довідка, надана банком, не є таким доказом у розумінні норм ЦПК України. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 01 та 16 березня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Мельник Ю.А. заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що приватному виконавцю від стягувача не надходило жодних заяв про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням боржником рішення суду. Виписка, що була надана боржником, жодним чином не підтверджує виконання грошового зобов`язання, яке виникло у ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 759/20649/18, виданого 29.09.2021 року. Більш того, згідно відповіді  АТ «Універсал банк», у ОСОБА_1  за виконавчим документом станом на 15.09.2022 року розмір заборгованості становить  56135,66 грн. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
В судовому засідання адвокат Муравлянік О. С. в інтересах  ОСОБА_1  підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Приватний виконавець Мельник Ю. А   та представник АТ «Універсал банк» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе вирішити скаргу  за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.05.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Монобанк» № 26201300313310 від 04.03.2018 року в розмірі 75 956 гривень 32 коп, з яких: 62 823,78 грн. - заборгованість за кредитом; 13 132,54 грн. - заборгованість за штрафними санкціями. 
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збіру розмірі 1 762, 00 грн.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.05.2019 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2021 року апеляційну скаргу задоволено частково, заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року в частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 13132,54 грн. та в частині розподілу судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення наступного змісту: 
 У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 13132,54 грн. відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" 1000,37 грн. витрат по сплаті судового збору.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
29.09.2019 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 759/20649/18.
30.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельником Ю.А. відкрито виконавче провадження № 68023733 з виконання вищевказаного виконавчого листа.
18.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Мельника Ю.А.  із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно листа АТ «Універсал банк» від 15.09.2022 року,  станом на 15.09.2022 року сума боргу за виконавчим документом № 759/20649/18 становить 56 135,66 грн.
Листами приватного виконавця Мельника Ю.А. від 18.02.2022 року та від 20.09.2022 року ОСОБА_1   повідомлено про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі наданих заявником доказів.
Відмовляючи у задоволенні скарги,  суд першої інстанції виходив із того, що боржником не доведено факту виконання судового рішення у повному обсязі, а  надана ним виписка по картковому рахункуне відображає борг, який був наявний у ньогоза рішенням суду у справі №759/20649/18. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів                                 (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінчення у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Звертаючись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, ОСОБА_1 посилався на факт виконання ним заочного рішення у справі №759/20649/18 у період з 22.05.2019 по 21.10.2019 року, що підтверджується випискою з його карткового рахунку. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження факту добровільного  виконання рішення суду в частині стягнення коштів боржник має надати відповідні докази,  зокрема, пред`явити  оригінал квитанції або платіжного документу про сплату грошових коштів у розмірі,визначеномурішенням суду, або довідку від стягувача про погашення такої заборгованості.
Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, виписка по картковому рахунку відображає лише рух грошових коштів на поточному рахункуборжника, а тому не може бути належним доказом, який підтверджує факт повного виконання рішення суду за виконавчим документом у справі № 759/20649/18, у розмірі, визначеному судовим рішенням.
Колегія суддів наголошує на тому, що виконанням виконавчого документа досягається єдина мета - виконання відповідного рішення суду. При цьому, виконавець не вправі змінювати таке рішення суду, що виконується, оскільки таке судове рішення набрало законної сили, на його виконання суд видав виконавчий лист, а державний чи приватний виконавець відкрив виконавче провадження. Таке рішення є обов`язковим для виконання сторонами та уповноваженим державним або приватним виконавцем.
З огляду на викладене, посилання ОСОБА_1 на те, що стягувачем не надано належних та допустимих доказів наявності у нього заборгованості, є безпідставними, оскільки такі обставини підлягають встановленню та доказування на стадії вирішення справи по суті позовних вимог, а не на стадії виконання ухваленого за результатом такого розгляду судового  рішення.
Ураховуючи, що боржником ні приватному виконавцю, ні суду не було надано належних доказів, які підтверджують факт повного виконання заочного рішення у справі №759/20649/18, а стягувач АТ «Універсал банк» заперечує вказані обставини,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приватний виконавець, відмовляючи ОСОБА_1 у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, не порушив вимог Закону України «Про виконавче провадження» та прав боржника у виконавчому провадженні.
Слід відмітити і те, що посилання боржника про відсутність у нього заборгованості перед банком у період з 22.05.2019 по 21.10.2019 року могли бути підставою для оскарження заочного рішення суду першої інстанції або в подальшому постанови Київського апеляційного суду, проте, не є підставою для закінчення виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення з нього відповідної заборгованості.    
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Муравляніка О. С. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року залишенню без змін.
 
Керуючись  ст.ст. 367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Муравляніка Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 27 квітня 2023 року.

Головуючий                                                                                             Т. О. Невідома

Судді                                                                                                         В. А. Нежура

                                                                                                                   Н. В. Поліщук