ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
08 травня 2023 року
м. Харків
справа № 639/7352/21
провадження № 22-ц/818/570/23
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого Маміної О.В.,
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ»
відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, -
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 лютого 2022 року, постановлене суддею Єрмоленко В.Б.,
В С Т А Н О В И В :
04 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ» звернулось до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно 3%річних за період з 02.11.2018 по 01.11.2021 у розмірі 6673,51 дол. США та вирішити питання щодо судових витрат.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/2003/840-К/50 на суму 18700 доларів США з оплатою 15,5% річних. 21.07.2005 укладено кредитний договір № 6/1/2005/840-К/238 на суму 20000 доларів США, з оплатою по відсотковій ставці за користування кредитом-16% річних. На забезпечення виконання кредитних обов`язків укладені договори застави від 29.10.2003, іпотеки від 21.07.2005. договори поруки між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 . У подальшому ВАТ КБ «Надра» передав ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» права вимоги за зазначеними договорами. 16.10.2020 за договором про відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» продало права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» за кредитними договорами з ОСОБА_1 . Загальний розмір основної заборгованості за кредитними договорами станом на 16.10.2020, складає 74 138,86 доларів США, з яких 24 966,17 доларів США-тіло кредиту, 49 172,69 долари США- відсотки за користування кредитними коштами. Оскільки боржники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинні сплатити 3% річних від простроченої суми за останні три роки.
Посилаючись на відсутність первинних документів суд не взяв до уваги, що заборгованість підтверджується додатком до договору купівлі-продажу прав вимоги. Також суд не взяв до уваги, що за основу береться сума, яка визначена у договорі або у судовому рішенні. Оскільки сторони не виконали зобов`язання, а ТОВ ФК «МАНІТУ» є новим кредитором та має право вимагати від боржників сплатити 3 % річних згідно ст. 625 ЦК. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) не можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 19 жовтня 2003 р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/2003/840-К/50 про надання кредитних коштів в сумі 18700 доларів США, строком користування по 25.10.2013 включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 15,5% річних. В забезпечення зобов`язань за договором 29.10.2003 укладено договір застави нерухомості- трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , договір поруки з ОСОБА_2 -дружиною ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що 21 липня 2005 р. між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/1/2005/840-К/238, за умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 20 000 доларів США на споживчі цілі, зі строком повернення кредиту до 20.07.2010 р., сплатою за користування кредитом 16% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, ОСОБА_1 передав в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . ВАТ КБ «Надра» з ОСОБА_2 укладено договір поруки № 6/1/2005/840-П/29.
16.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» ( правонаступник ПАТ КБ «Надра» за вказаними договорами) уклав договір купівлі-продажу прав вимоги № 16.10.2020/3 з ТОВ «Фінансова компанія «Маніту». Права кредитора за кредитними договорами перейшли до покупця у повному обсязі. Як вбачається з реєстру прав вимоги, що відчужуються покупцю згідно договору купівлі-продажу, розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором № 6/4/2003/840-К/50 від 29.10.2003 складає 34 623,93 долара США, у тому числі заборгованість по тілу кредиту-11 740,35 доларів США, заборгованість за відсотками-22 883,58 доларів США. За кредитним договором № 6/1/2005/840-К/238 від 21.07.2005 заборгованість становить 41 936,07 доларів США, з яких 13 225,82 доларів США-заборгованість по тілу кредиту, 26 289,11 доларів США- заборгованість за відсотками. Договором про відступлення прав за договором іпотеки № 6/1/2005/840-1/240 передано право вимоги за кредитними договорами, що укладені між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , виконання зобов`язань за яким забезпечено договором застави, іпотекою, з переходом ТОВ «ФК «Маніту» сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договорами забезпечення, включаючи право звернення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета обтяження іпотекою.
Позивачем 20.10.2020 були надіслані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повідомлення про перехід права вимоги за кредитними договорами від ТОВ «ФК «Дніпрофінансгурп» до ТОВ «ФК «Маніту», а 03.11.2020 також вимоги про наявність непогашеної заборгованості станом на 16.10.2020, яку необхідно погасити протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги. Відповідачі свої зобов`язання належним чином не виконали.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За положеннями ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
На підтвердження розміру заборгованості за кредитними договорами позивачем надано реєстр прав вимоги, що є додатком до договору купівлі-продажу № 16.10.2020/3 від 16.10.2020.
Як вбачається з реєстру прав вимоги, що відчужуються покупцю згідно договору купівлі-продажу, розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором № 6/4/2003/840-К/50 від 29.10.2003 складає 34 623,93 долара США, у тому числі заборгованість по тілу кредиту-11 740,35 доларів США, заборгованість за відсотками-22 883,58 доларів США. За кредитним договором № 6/1/2005/840-К/238 від 21.07.2005 заборгованість становить 41 936,07 доларів США, з яких 13 225,82 доларів США-заборгованість по тілу кредиту, 26 289,11 доларів США- заборгованість за відсотками.
Всупереч вимогам закону позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитними договорами, виписки з особових рахунків позичальника ОСОБА_1 . Сума визначена у додатку до договору про купівлю-продаж прав вимоги не є належним доказом підтвердження розміру заборгованості, у зв`язку з чим неможливо перевірити правильність обчислення заявленої суми.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ»- залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                                О.В. Маміна
Судді:                                                                        Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова