ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/256/23 Справа № 201/12701/21 	  	Головуючий у першій інстанції: Ткаченко Н. В.     Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями податкового органу,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що після скасувань попередніх трьох письмових вимог податкового органу про сплату суми боргу (недоїмки) та після звернення ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом у цивільній справі №201/5354/21 про відшкодування моральної шкоди, податковий орган 22.02.2021 (тобто четвертий раз) прийняв письмову вимогу №Ф-1918-51-13-05/62 про сплату суми боргу (недоїмки). 23.07.2021 за скаргою ОСОБА_1 від 30.06.2021 ДПС України скасувала і цю вимогу з тих самих причин, що вказані в попередніх рішеннях ДПС України. Тому, позивач просила суд стягнути з Державного бюджету України на користь позивачки 30193,55 грн. на відшкодування моральної шкоди та 40,50 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями податкового органу – відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного. 
       Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 у 2002 році зареєструвалась як фізична особа-підприємець.
       21 жовтня 2005 року згідно реєстраційних даних АІС “Податковий блок” було прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, та ОСОБА_1 знято з обліку, як платника податків, про що зроблено відповідну відмітку (запис) від 27 жовтня 2005 року №405.
       Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 обліковувалась в Шевченківській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як платник податків з 03.09.2002 по 27.10.2005, а як платник єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - з 28.08.2002.
       Посадова особа ГУ ДПС у Дніпропетровській області підготувала письмову вимогу від 22.02.2021 за №Ф-1918-51-13-05/62 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 11249,48 грн., оскільки станом на 31.01.2021 за позивачкою обліковувалась заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 7).
       На цю письмову вимогу ОСОБА_1 30.06.2021 поштою на адресу ДПС України надіслано скаргу в порядку ст. 25 профільного Закону (а.с. 9-12).
       Згідно рішення Державної податкової служби України №16913/6/99-00-06-02-01-06 від 23.07.2021 письмову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 22.02.2021 за №Ф-1918-51-13-05/62 скасовано (а.с. 16).
       Ріщенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2021 року у справі №201/5354/21 позов ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1  в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійо (а.с. 5-6). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області – залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2021 року - залишено без змін. Отже, рішення  Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2021 року набрало законної сили.  Дане рішення стосується іншої податкової вимоги  від 17.11.2020, яка також скасована рішенням ДПС України. 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За правилами, встановленими частиною 1 статті 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини.
За правилами, встановленими частиною 1 статті 1173 ЦК, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів
Статтею 1174 ЦК визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відшкодування шкоди є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності усіх його елементів: протиправна поведінка; шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина або незалежно від вини у випадках, передбачених ст.ст.1173, 1174 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
З урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, статей 21, 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне — за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого — спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що спірні правовідносини виникли з підстав неправомірних дій працівників податкового органу, що півдтверджується наведеними вище доказами; приймаючи до уваги, що позивачка зазнала душевних переживань у зв”язку із повторним одержанням податкової вимоги, яка у подальшому була скасована, однак змусила позивачку пережити обурення системними неправомірними діями працівників податкового органу, позивачка була змушена на захист своїх прав звертались до податкового органу, - колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди у розмірі у достатньому та необхідному розмірі 5000,00 грн.
Щодо стягнення на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 40,50 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 
ОСОБА_1 надано фіскальний чек від 30.06.2021 на суму 21,50 грн. щодо направлення скарги від 30.06.2021 до ДПС України та фіскальний чек від 01.07.2021 на суму 19,00 грн. щодо направлення повідомлення про оскарження від 30.06.2021 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Проте, у зазначених фіскальних чеках відсутній опис вкладень та не зазначено відправника, що дозволяло б зробити висновок, що саме ОСОБА_1 понесла витрати на вказані поштові відправлення. 
Тому, вимога позивачки щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 40,50 грн. задоволенню не підлягає.
Крім того, відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.
Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року по справі №554/5980/18.
З урахуванням наведеного вище, встановивши, що Державна казначейська служба України не є стороною спірних правовідносин, - в задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України повинно бути відмовлено у повному обсязі.
Доводи апелянта, що у даній справі саме Державна податкова служба України є належним відповідачем, а не ГУ ДПС у Дніпропетровській області, заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України),
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч.1 статті 89 ЦК України).
Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).
Отже, філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. 
Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області є відокремленим підрозділом.
Згідно Положення про ГУ ДПС у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 за №643 (зі змінами, внесеними наказами ДПС від 04.03.2021 №264, від 26.03.2022 №172), ГУ ДПС у Дніпропетровській області утворюється без статусу юридичної особи та є органом державної влади, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням, є розпорядником бюджетних коштів.
Отже, оскільки ГУ ДПС у Дніпропетровській області не є юридичною особою, а відповідачем у справі може бути лише юридична особа, позивачем правильно визначено відповідача у справі ДПС України, оскільки вона є юридичною особою.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення.
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2  – задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5000 (п”ять тисяч грн.) 00 коп.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями податкового органу - відмовити.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями податкового органу - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст судового рішення складений 28 квітня 2023 року.

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова