ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року	Львів	Справа № 300/2346/22 пров. № А/857/2339/23	

  Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П., 
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 січня 2023 року у справі № 300/2346/22 (головуючий суддя Матуляк Я. П., м. Івано-Франківськ, повний текст судового рішення складений 09.01.2023) за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,- 

       ВСТАНОВИВ:

10 червня 2022 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 11535,66 грн.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що в ОСОБА_1 наявна заборгованості перед бюджетом по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2020 роки, що виникла внаслідок несплати узгодженої суми грошового зобов`язання згідно податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем – Головним управлінням ДПС у Львівській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано ті самі підстави та обставини, що і в обгрунтування позовних вимог.
Відповідачем надіслано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому висловлено прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги.  
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що контролюючим органом визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код класифікації доходів бюджету - 18010300) згідно податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 31.05.2019 за № 0115828-5513-0915 за 2018 рік в розмірі 928,89 грн. (а.с.9, 100), від 02.06.2020 за № 0116759-5533-0915 за 2019 рік в розмірі 5205,82 грн. (а.с.11, 97), від 12.05.2021 за № 0303492-2405-0915 за 2020 рік в розмірі 5400,95 грн. (зворотній бік а.с.14, а.с.94), а всього разом 11535,66 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення направлялись поштою ОСОБА_1 , однак були повернуті на адресу контролюючого органу. Отже, направлені ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 31.05.2019 за № 0115828-5513-0915, від 02.06.2020 за №0116759-5533-0915, від 12.05.2021 за № 0303492-2405-0915 є врученими відповідачу на підставі статті 42 Податкового кодексу України.
Головним управлінням ДПС у Львівській області надсилалася ОСОБА_1 податкова вимога форми «Ф» від 25.06.2020 за № 178980-57, однак вказана вимога була повернута на адресу позивача із відміткою центру поштового зв`язку «за терміном зберігання», копія конверту якого міститься в матеріалах справи (а.с.27, 120). Отже, направлена ОСОБА_1 податкова вимога форми «Ф» від 25.06.2020 за № 178980-57 є врученою відповідачу на підставі статті 42 Податкового кодексу України. 
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне. 
Згідно з пунктами 15.1-15.2 статті  15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.
Відповідно до підпункту  16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України  платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За змістом підпункту  14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України  податковий борг це сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Встановлено, що Головним управлінням ДПС у Івано-Франківській області визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код класифікації доходів бюджету - 18010300) згідно податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 31.05.2019 за № 0115828-5513-0915 за 2018 рік в розмірі 928,89 грн. (а.с.9, 100), від 02.06.2020 за № 0116759-5533-0915 за 2019 рік в розмірі 5205,82 грн. (а.с.11, 97), від 12.05.2021 за № 0303492-2405-0915 за 2020 рік в розмірі 5400,95 грн. (зворотній бік а.с.14, а.с.94), а всього разом 11535,66 грн.
Відповідно до пункту  59.1. статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому  податкову вимогу  в  порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Головним управлінням ДПС у Львівській області надсилалася ОСОБА_1 податкова вимога форми «Ф» від 25.06.2020 за № 178980-57.
Відповідно до розрахунків податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2020 роки, контролюючим органом здійснено обчислення суми податку, виходячи з розрахунку площі об`єкта нерухомого майна – нежитлового приміщення 249,50 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.95, 98, 101).
31.05.2011 між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 як Продавцем та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як Покупцями укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі. Згідно підпункту 1.1. даного договору Продавець продав, а Покупці купили в рівних долях (одній другій) нежитлове приміщення, загальною площею 249,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 46).
Вказаний договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (а.с. 46), 31.05.2011 посвідчений приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Н.С. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 966, що підтверджується також витягом з Державного реєстру правочинів № 9956200 від 31.05.2011 (а.с. 47). 
Відповідно до норм Цивільного кодексу України, у редакції до 01 січня 2013 року договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657).
Згідно частини 3 статті 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Отже, посилання податкового органу на правомірність нарахування грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 як власнику нежитлового приміщення є безпідставними, оскільки вказаний факт спростовано наданими правовстановлюючими документами.
Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо  відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Статтею 316 КАС України  передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 січня 2023 року у справі № 300/2346/22 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук