РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2023 року 
м. Рівне
Справа № 565/228/22
Провадження № 22-ц/4815/32/23
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя: Боймиструк С.В., 
судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення,

В С Т А Н О В И В:
В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» (надалі - ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом») з вимогами визнати незаконним та скасувати наказ № 5044-к від 09.12.2021 ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» у частині відсторонення його від роботи на посаді інженера-дефектоскопіста І категорії Служби контролю металу, а також зобов`язати виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення, вирішивши в порядку розподілу судових витрат питання стягнення на користь позивача сплаченого ним судового збору у розмірі 1984,80 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 28500,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є працівником ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», оспорюваним наказом його відсторонено від посади з 10.12.2021 з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби CОVID-19.
Такий наказ позивач вважає незаконним, оскільки він суперечить вимогам ст.ст.3, 8, 19, 27, 43, 48, 64, 92 Конституції України, ст.23 Загальної декларації прав людини, ст.6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, ст.1 Європейської соціальної хартії та ст.ст.2, 5-1 КЗпП України та іншим законам та нормативним актам.
В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, зазначивши, що вимога про стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення стосується періоду з 10.12.2021 по 28.02.2022 включно, оскільки з 01.03.2022 його допущено до роботи та відновлено нарахування йому заробітної плати.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 березня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить його скасувати у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Посилаючись на висновок викладений у рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 вказує, що обмеження прав і свобод людини можливе лише на підставі законів. Встановлення обмежень підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64, 92, 116 Конституції України. Таким чином положення п. 41-6 постанови Уряду від 09.12.2020 №1236 не можуть обмежувати права людини, а тому посилання Відповідача на них як підставу для відсторонення є необґрунтованим і неправомірним.
Зазначає, що норми закріплені у ч.1 ст. 9, ч. ст. 30 ЗУ "Основи законодавства України про охорону здоров`я", ч.2 ст. 30 ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб", ст. 281 ЦК України, ст. 4 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права свідчать, що виключно законом регулюються підстави та порядок проведення обов`язкових щеплень і відсторонення від роботи, тим більше препаратами, за якими не завершені клінічні дослідження.
Доводить, що в правовому полі карантин відсутній, оскільки можливість введення карантину залежить від запровадження надзвичайного стану, який не запроваджувався.
Виходячи з вказаних норм стверджує, що положення пункту 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 не можуть бути підставою для відсторонення як норми наказу МОЗ від 04.10.2021 року №2153, який прийнятий на виконання постанови Уряду.
Також вказує, що норма ст. 46 КЗпП України лише надає право на відсторонення, а не зобов`язує, крім того є бланкетною, оскільки не містить підстави стосовно щеплення, а зазначає про інші випадки. Тобто, ст. 46 КЗпП України не є самостійною правовою підставою для відсторонення. Щодо застосування ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб", то вона не передбачає відсторонення працівників від роботи у разі відсутності щеплення від Covid-19. Ця норма визначає лише певні умови, при дотриманні яких вона застосовується. Зокрема такими умовами законодавець виділив: 1. Профілактичні щеплення повинні бути обов`язковими. 2. Відмова або ухилення працівників від таких щеплень та їх відсторонення від роботи має відбуватися у порядку, встановленому законом (а не підзаконними актами Уряду). 3. Встановлення обставин, що діяльність працівників може призвести до їх зараження або поширення ними інфекційних хвороб. Тобто, одне лише посилання на ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не є достатньою правовою підставою для відсторонення працівника.
Крім зазначеного апелянт доводить, що хвороба Covid-19 не належить до переліку інфекцій за якими проводяться обов`язкові щеплення, не внесена до календаря щеплень, а вакцини лише проходять клінічні дослідження. При цьому щеплення не гарантує захист від зараження або поширення хвороби. Отже щеплення є добровільним, а оскаржуваний наказ грубо порушує основоположне право позивача на добровільність участі в медичних дослідах, що є складовою права на життя.
Звертає увагу, що наказу про відсторонення Позивача має передувати подання посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, направлене до Відповідача або його органу управління, однак в наказі про відсторонення таке подання не зазначене.
Вбачає ознаки дискримінації за ознакою наявності "імунного" статусу "вакцинований/невакцинований.
ДП "Національна атомна енергопостачальна компанія "Енергоатом" ВП "Рівненська АЕС" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує викладені апелянтом доводи, вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 з 18.10.2005 працює на ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», з 21.05.2020 і по даний час - на посаді інженера-дефектоскопіста І категорії промислово-виробничого персоналу технологічної групи відділу неруйнівних методів контролю Служби контролю металу, що підтверджується копіями наданих учасниками справи наказів та довідок ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», та ніким не оспорюється.
Наказом генерального директора ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» № 4722к від 19.11.2021 «Про інформування щодо профілактичного щеплення проти CОVID-19» ухвалено повідомити працівників про те, що з 09.12.2021 буде здійснюватися відсторонення від роботи працівників, які відмовлятимуться або ухилятимуться від вакцинації проти CОVID-19, до усунення причин, що його зумовили, а також що у період відсторонення працівника заробітна плата не нараховується, період відсторонення не зараховується до страхового стажу, не враховується при визначенні строку нарахування відпустки, оплата тимчасової непрацездатності в цей період не здійснюється.
З вищезазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомився 26.11.2021, про що свідчить його підпис на відповідному листі ознайомлення.
08.12.2021 ОСОБА_1 вручене персональне попередження про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з відсутністю щеплення проти CОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У попередженні повідомлено, що наказом Міністерства охорони здоров`я № 2393 від 01.11.2021 розширений перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти CОVID-19, до вказаного переліку увійшли працівники ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», і дана норма набирає чинності з 09.12.2021. У попередженні зазначено, що зі вказаної дати для працівників підприємства це щеплення є обов`язкове. У попередженні ОСОБА_1 запропоновано до 09.12.2021 надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти CОVID-19 або довідку «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби CОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» форми № 028-1/о, в іншому випадку його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП України та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» до усунення причин, що зумовили відсторонення.
З 10.12.2021 позивача ОСОБА_1 відсторонено від роботи на підставі наказу генерального директора ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» № 5044-к від 09.12.2021 до усунення причин, що зумовили відсторонення, але не більше ніж до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. Зі змісту дослідженого документу вбачається, що правовими підставами відсторонення позивача від роботи у ньому зазначено ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», наказ Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 № 2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83, п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби CОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», ст.46 КЗпП України.
У листі про ознайомлення зі змістом вказаного наказу позивача ОСОБА_1 його підпис відсутній. З Акту від 09.12.2021, складеного та підписаного працівниками ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_8, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_1 зі вказаним наказом ознайомлений, проте підтвердити цей факт власним підписом відмовився. Така обставина позивачем не оспорюється.
Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством.
До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.
Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (частина четверта статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань (речення перше частини шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). 
Зі змісту вказаного нормативно-правового акту (зі змінами, внесеними наказом МОЗ № 2393 від 01 листопада 2021 року) вбачається, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, крім інших категорій, працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, до якого віднесено і ДП "НАЕК "Енергоатом", відокремленим підрозділом якого є ВП "Рівненська АЕС".
Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:
1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;
2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.
Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції № 66 Про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності.
Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»).
Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66, особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Мінюсті України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.
Положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції № 66 Про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19, керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».
Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.
Зазначені правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у праві №130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

Виходячи з викладеного спростовуються твердження апелянта щодо відсутності законної підстави для відсторонення позивача від роботи та недотримання встановленого законом порядку відсторонення його від роботи у випадку відмови (ухилення) від вакцинації, неправильне застосування норми частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". 
Встановивши, що працівник був належним чином попереджений про можливе відсторонення, враховуючи відсутність підтверджуючих документів про щеплення або наявність медичних протипоказань, суд дійшов вірного висновку про законність відсторонення.
Слід зауважити, що й при ознайомленні з наказом про відсторонення і надалі позивач не вказував на наявність документів для підтвердження проведеного щеплення або довідки про наявність протипоказань до вакцинації. Тому твердження позивача про недоведеність відмови чи ухилення від щеплень не заслуговують на увагу.

Поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні зумовлювало нагальну потребу вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме: для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети (див. пункт 13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21).
Разом з цим Велика Палата Верховного Суду у справі №130/3548/21 зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:
- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);
- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;
- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;
- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.
Застосовуючи наведені критерії оцінки пропорційності втручання у приватне життя позивача колегія суддів враховує наступне.
Аналіз робочої інструкції інженера-дефектоскопіста приводить до висновку, що робота позивача передбачає наявність соціальних контактів з іншими працівниками, а її характер вимагає безпосередньої присутності. При цьому суд враховує стратегічну важливість АЕС, особливості функціонування, що вимагають підвищених заходів безпеки до яких слід відносити і стан здоров`я персоналу, тому відсторонення ОСОБА_1  зумовлене об`єктивними обставинамита було пропорційним легітимній меті.
Також колегія суддів при врахуванні критеріїв викладених ВП ВС у справі №130/3548/21 виходить з того, що навіть за можливості надомної форми праці слід розуміти, що характер місця роботи та конструктивні особливості АЕС потребують підвищеного безпекового контролю, злагоджену взаємодію персоналу, оперативних дій у разі виникнення надзвичайних ситуацій. 
Відповідно у даній ситуації роботодавець повинен був діяти в порядку встановленому законодавством, який був чітким та зрозумілим. За відсутності зрозумілого та нормативно закріпленого альтернативного алгоритму дій, підвищений характер відповідальності керівництва АЕС, відсторонення було єдиним правильним рішенням.
Посилання представника позивача на інший підхід до вирішення справ вказаної категорії іншими судами, колегія суддів відхиляє, оскільки виходить з обставин справи, що переглядається та висновків ВП ВС у справі №130/3548/21, які є обов`язковими для судів..
Потрібно також враховувати і той факт, що про наявність критеріїв сформульованих ВП ВС, які необхідно було враховувати при відстороненні працівника роботодавець міг дізнатися лише після опублікування постанови Верховного Суду. При ознайомленні з оспорюваним наказом ОСОБА_1 про можливість його дистанційної/надомної роботи, не заявляв і ця обставина не була предметом доказування в його позові.
Разом з цим запропоновані ВП ВС критерії не є універсальними та застосовуються у сукупності, а оцінка дій роботодавця проводиться судом по кожному окремому випадку. Суд позбавлений можливості оцінювати правомірність попередніх дій роботодавця, щодо дистанційної/надомної роботи ОСОБА_1 в квітні-травні 2020 року, що не були і не є предметом спору, та не могли бути якимось обов`язковим прецедентом для керівника який видав наказ про його відсторонення, а при перегляді вказаної справи колегія суддів виходить з міркувань викладених вище та з того, що суспільні інтереси превалюють над особистими.
З огляду на те, що за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновлюється одразу після усунення позивачем причин, що зумовили його відсторонення від роботи та після його допуску до роботи (виконання робіт), то не вбачається порушення права позивача на працю, передбачене у статті 43 Конституції України.
Інші доводи апеляційної скарги досліджувались судом першої інстанції та зводяться до їх переоцінки, не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування судового рішення.
Тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 березня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлено 09 червня 2023 року.

Головуючий:                                                         Боймиструк С.В.

Судді:                                                                 Гордійчук С.О.

       Хилевич С.В.