ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/1806/22	
Південно-західний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І,
суддів: Колоколова  С.І.,  Разюк  Г.П.

секретар судового засідання – Соловйова Д.В.

за участю представників:          
від Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛАЙФ ЕНЕРДЖІ ГРУП”: Тютько А.Б.
від Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси”: Малякін А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі
апеляційну скаргу Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси”
на рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2022 року, суддя І інстанції Смелянець Г.Є., повний текст якого складено 15.12.2022 в. м. Одесі
у справі: №916/1806/22
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛАЙФ ЕНЕРДЖІ ГРУП”
до відповідача: Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси”
про стягнення 96  876 446,37 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю “ЛАЙФ ЕНЕРДЖІ ГРУП” звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси”, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором на постачання електричної енергії №ТМО-6/22 від 27.01.2022 у розмірі 76  727  272 грн, пені у розмірі 9  290  276, 60 грн, 3% річних у розмірі 863  808 грн, втрат від інфляції у розмірі 9  995  089,77 грн, а  також витрат по сплаті судового збору у розмірі 868 350 грн. 
Позовна заява обгрунтована фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань з частини оплати за договором на постачання електричної енергії №ТМО-6/22 від 27.01.2022.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.12.2022 у справі №916/1806/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛАЙФ ЕНЕРДЖІ ГРУП” до  Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси” про стягнення                               96 876 446,37 грн задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛАЙФ ЕНЕРДЖІ ГРУП” заборгованість за договором №ТМО-6/22 на постачання електричної енергії від 27.01.2022 у розмірі 76 727  272 грн, пеню у розмірі 7 289  517,42 грн, 3 % річних у розмірі 837  051,02 грн, втрат від інфляції у розмірі 9 995 089,77 грн, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 866  511,26 грн; У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 76  727  272 грн, а отже, і їх задоволення, оскільки за договором на постачання електричної енергії №ТМО-6/22 від 27.01.2022 сторони чітко погодили ціну товару, зміна цієї ціни може мати місце лише у випадку зміни регульованого тарифу або за погодженням сторін, шляхом укладення відповідних додаткових угод до договору, при цьому, додаткові угоди до вказаного договору не укладались. Водночас умови укладеного договору не передбачають автоматичної зміни ціни електроенергії у випадку коливання цін на РДН (ринок на добу наперед).
Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та пені, господарським судом встановлено невідповідність даних розрахунків обставинам справи щодо прострочення відповідача в оплаті електричної енергії,  яка поставлена позивачем у січні та лютому 2022, а саме  – неправильне зазначення позивачем дати прострочення відповідача та дати нарахування 3% річних та  пені у відповідний період
Таким чином загальний розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 837051,02 грн, а загальний розмір пені становить 9  111 896, 78 грн.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який здійснений позивачем на суму боргу господарським судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення пені на 20% від розміру пені, який вище розрахований судом, що становить 1 822 379,36 грн (9111896,78 грн).
02.01.2023 від КП “Теплопостачання міста Одеси” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить зазначене рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ТОВ “ЛАЙФ ЕНЕРДЖІ ГРУП” у стягненні з КП “Теплопостачання міста Одеси” частини основної заборгованості за договором на постачання електричної енергії № ТМО-6/22 від 27.01.2022 у розмірі 32 294  290,97 грн та відповідної частини пені, 3% річних і втрат від інфляції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що однією зі складових частин формули, за якою розраховується вартість спожитої електричної енергії за Договором, є значення «прогнозованої ціни РДН», у складі якої, в свою чергу, має також враховуватись і вищезазначений індикатор діапазону можливого коливання ціни на ринку. Саме ця змінна величина і мала б враховуватися позивачем при розрахунку вартості спожитої відповідачем електричної енергії вищенаведеною формулою. Застосувавши вказаний підхід, відповідач підготував кінцевий контррозрахунок заборгованості КП «ГМО» за Договором, який було подано до суду та Позивачеві з відповідним клопотанням. Згідно із зазначеним контррозрахунком при застосуванні середньозваженої ціни РДН (з врахуванням індикатора діапазону ї можливого коливання) - ціна (вартість) спожитої електричної енергії становить 59 432 991,01 грн, а різниця у розмірі основної заборгованості Відповідача за Договором між виставленими Позивачем без застосування змінної ціни РДН рахунками (загалом на 91 727 272 грн) становить доволі значну суму y розмірі 32 294 290,97 грн.
До суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛАЙФ ЕНЕРДЖІ ГРУП” надійшов відзив, в якому останнє вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення законним, обгрунтованим та таким, що прийняте при повному з`ясуванні всіх обставин справи та дослідженні доказів.
Зокрема, позивач звертає увагу суду на те, що в договорі на постачання електричної енергії №ТМО-6/22 від 27.01.2022 сторони чітко погодили ціну товару, акти-прийняття-передавання електроенергії отримані та підписані відповідачем без жодних претензій щодо об`єму, якості та строків виконаних робіт( наданих послуг), в даних документах зафіксована вартість одиниці товару/електроенергії у розмірі 5,20 грн з ПДВ за 1кв/год. При цьому, рахунок за січень частково оплачено відповідачем в сумі 15  000  000 грн, тобто своїми діями КП “Теплопостачання міста Одеси” фактично визнав існування заборгованості. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі №916/1806/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси” на рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2022 та призначено справу №916/1806/22 до розгляду на 07.03.2023 о 12:30.
07.03.2023 до суду апеляційної інстанції від Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси” надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що відповідач з метою врегулювання спору звернувся до позивача з пропозицією укласти у цій справі мирову угоду, тому просив надати сторонам час, необхідний для узгодження, підписання та подання до суду мирової угоди у справі №916/1806/22.
Зокрема, в додатках до вказаного клопотання міститься проект мирової угоди у справі №916/1806/22, в пункті 3 якого зазначено, що Сторони підтверджують, що загальна заборгованість КП «ТМО» перед ТОВ «ЛАЙФ ЕНЕРДЖІ груп» станом на 01.03.2023 складає 95 715 441,47 грн, у тому числі: основна заборгованість за Договором - у сумі            76 727 272 грн.; пеня за Договором - у сумі 7 289 517,42 грн.; три проценти річних за Договором - у сумі 837 051,02 грн.; втрати від інфляції за Договором - у сумі                                   9 995 089,77 грн та судовий збір за справою №916/1806/22 - у сумі 866 511,26 грн. 
Пунктом 4 проекту передбачено, що Сторони визначили, що Відповідач сплачує Позивачеві заборгованість, зазначену у пунктах 3.1. - 3.5. даної Угоди з розстрочкою у 12 (дванадцять) місяців шляхом здійснення 24 (двадцяти чотирьох) наступних платежів із погашенням відповідних сум заборгованості.
Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.03.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 10:00 14.03.2023.
14.03.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «ЛАЙФ ЕНЕРДЖІ груп» надійшло клопотання, в якому представник позивача просить відкласти розгляд справи на іншу дату мотивовуючи тим, що наразі між сторонами все ще тривають переговори щодо умов вищезазначеної мирової угоди, затвердити подану сторонами мирову угоду в судовому засіданні 14.03.2023 не є можливим.
Південно-західним апеляційним господарським судом в судовому засіданні 14.03.2023 відкладено розгляд даної справи на 03.04.2023 о 10:45.
В судовому засіданні 03.04.2023 представники позивача та відповідача повідомили суд апеляційної інстанції про неузгодження мирової угоди, тому просили розглянути апеляційну скаргу Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси” на рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2022 у справі №916/1806/22 по суті.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.01.2022 між КП “Теплопостачання міста Одеси” (Споживач) та ТОВ “Лайф Енерджі Груп” (Постачальник) укладений договір на постачання електричної енергії №ТМО-6/22 (далі - договір), згідно з яким Постачальник постачає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість фактично  спожитої (використаної) електричної енергії. (п.2.1. договору).
Згідно з п.3.1. договору початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена у заяві -приєднання , яка є Додатком №1 до цього Договору.
Відповідно до умов п.5.2. договору загальна вартість за цим договором складає 276  858  400 грн з ПДВ. 
Як зазначено в п.5.1. договору споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно зі специфікацією, яка є додатком 3 до цього Договору. Структура кінцевої ціни електричної енергії Постачальника включає: ціну (вартість) електричної енергії як товарної продукції. а також вартість послуг Постачальника, пов?язаних з постачанням електричної енергії: регульовані ціни (тарифи) або нормативи на послуги, що надаються на ринку електричної енергії. які Постачальник зобов`язаний враховувати при визначені (розразунку) вартості електричної енергії; податки і збори, які враховують у складі ціни електричної енергії відповідно до податкового законодавства України.
Умовами п.5.3. договору встановлено, що ціна за 1 кВт/год електричної енергії за цим договором становить 5,20 грн з ПДВ. 
Ціна за одиницю товару (1кВт/год) складається з фактичних складових ціни електроенергії. 
Вартість спожитої електричної енергії визначається за формулою: Р=(( Nі план * Ц прогн.рдн.*(1+М/100) + Nі план * Ттпер))* з ПДВ,  де Р – ціна тендерної пропозиції у гривні;  Nі план – плановий прогнозований обсяг закупівлі електрично енергії, кВт\год; Ц прогн.рдн. – прогнозована ціна РДН (визначена к середньозважена  ціна на РДН за листопад місяці  2021 року без  ПДВ за даними ДП “Оператор ринку” розміщених на його веб- сайті з врахуванням індикатора діапазону можливого коливання ціни в період однакову для всіх Учасників в розмірі 10%); Т пер. – тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджений регулятором для оператора системи передачі у встановленому порядку відповідно до постанови НКРЕКП від 01.12.2021 №2554 – 0,34564 грн. за 1 кВт \год без ПДВ; 1,2 – математичне вираження ставки податку  на додану вартість (ПДВ 2-%); М- маржа (вартість послуг Учасника) запропонована Учасником у відсотках від загальної пропозиції (Р), % (маржа може бути невід`ємною величиною). 
Відповідно до п.5.4. договору ціна договору та/або ціна за одиницю товару можуть бути змінені за підставами і згідно з вимогами, встановленими частиною 5 статті 41 Закону України  “Про публічні закупівлі” від 25.12.2015р.  №922-VІІІ (із змінами та доповненнями,  далі -закон) та у порядку, передбаченому договором. Сторони протягом дії договору можуть вносити зміни до нього у випадку, зокрема:  
5.4.2. Погодження зміни ціни в договорі в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товару, у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку. 
5.4.4. Істотні умови Договору можуть змінюватися у випадку, зміни регульованих  цін (тарифів) або норматив на послуги, що надаються на ринку електрично енергії, які Постачальник враховує в структурі кінцевої ціни електричної енергії. Підставою для зміни ціни одиниці товару (електричної  енергії ) є набрання чинності рішення НКРЕКП про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовують у Договорі. 
У такому разі за одиницю товару (електричної енергії) змінюється пропорційно зміни розміру відповідних регульованих  цін (тарифів)  або норматив, що обґрунтовуються та документально підтверджуються  розрахунком структури кінцевої ціни електричної енергії Постачальника. Нову (змінену) ціну за одиницю товару (електричної  енергії) застосовують  дня введення в дію відповідного регульованого тарифу згідно з рішенням НКРЕКП, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (у т.ч. відповідним рішенням НКРЕКП).  
Відповідно до умов п.5.5. договору ціна електриночної енергії має зазначатися Постачальником в рахунках про сплату електричної  енергії за цим договором, у тому числі у разі зміни. 
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.5.6. договору). 
Згідно з п.5.8. договору приймання-передачі електричної енергії, поставленої Постачальником та прийнятої  Споживачем у розрахунковому періоді оформлюється шляхом підписання сторонами щомісячних Актів приймання-передачі  електричної енергії, які є підставою для остаточних  розрахунків між сторонами.  
Згідно з умовами п.5.9. договору розрахунки за фактичної спожиту електричну  енергію за цим договором проводяться Споживачем на умовах відстрочення платежу протягом 20 календарних днів з дати підписання сторонами актів приймання-передачі електричної енергії за відповідний розрахунковий період.  
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність передбачену цим договором та чинним законодавством (п.9.1 договору).
Відповідно до умов п.9.2. договору Постачальник має право вимагати від Споживача відшкодування  збитків, а Споживач відшкодовує збитки, понесені Постачальником, виключно у разі: 
- порушення строків розрахунків з Постачальником – Споживач сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 01% від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової  ставки НБУ, яка діяла  у період прострочення.
Згідно з умовами п.11.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п.3 ст.631 ЦК України сторони прийшли взаємної згоди , що умови договору застосовуються до відносин між ними з 13.01.2022.
Відповідно до п.14.5. договору зміни і доповнення цього Договору допускаються лише за згодою Сторін, якщо інше не встановлено законом або Договором, та оформляються додатковою угодою до Договору.
За умовами п.14.6. Сторона, яка ініціює зміну Договору надсилає іншій Стороні пропозицію про зміну умов Договору з обгрунтуванням підстав для внесення відповідних змін, де якої додаються: проект додаткової угоди про зміну умов Договору: документальне підтвердження підстав для зміни умов Договору.
Пунктом 14.7 передбачено, що одностороння відмова від виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором не допускається, крім випадків, передбачених цим договором та чинним законодавством України.
Згідно з п.14.8. договору додаткові угоди про внесення змін і доповнень до цього Договору та додатки до них вважаються дійсними лише в тому випадку, якщо вони вчинені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками обох Сторін та скріплені печатками Сторін (у разі їх використання) і є невід?ємною частиною цього Договору.
Додатками до цього договору є 
-заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії сповивачу (Додаток №1); (а.с.51 т.1);
-Очікувані щомісячні договірні величини постачання електричної енергії Споживачу (додаток №2) (а.с.52 т.1);
-Специфікація (Додаток №3) (а.с.53 т.1);
-Перелік об`єктів  приєднання (Додаток №4) (а.с.54-62 т.1).
31.01.2022 між сторонами підписаний Акт прийняття-передавання електрично енергії №11, згідно з яким Постачальник передав, а Споживач прийняв електричну енергію  за січень 2022 вартістю 31  092  172,80 грн. Також Постачальником виставлений Споживачу відповідний рахунок на оплату №4 від 31.01.2022 (а.с.63 т.1).   
28.02.2022 між  сторонами підписаний Акт прийняття-передавання електрично енергії №36, згідно з яким Постачальник передав, а Споживач прийняв електричну енергію  за лютий  2022 вартістю 44  207  285,20 грн. Також Постачальником виставлений Споживачу відповідний рахунок на оплату №33 від 28.02.2022 (а.с.66 т.1).
11.03.2022 між  сторонами підписаний Акт прийняття-передавання електрично енергії №61, згідно з яким Постачальник передав, а Споживач прийняв електричну енергію  за березень 2022 вартістю 16  427  814 грн. Також Постачальником виставлений Споживачу відповідний рахунок на оплату №56 від 11.03.2022 (а.с. 67 т.1.).
Також Постачальник виставив Споживачу рахунки на оплату поставленої електричної енергії: №4 від 31.01.2022, №33 від 28.02.2022, №56 від 11.03.2022, які Споживачем оплачені  частко в сумі 15  000  000  грн, про що свідчить платіжне доручення №53574252 від 01.02.2022, згідно з яким  Споживачем здійснено оплату електроенергії за січень в сумі 5  000  000 грн згідно рах.№4 від 31.01.2022; платіжне доручення №53574376 від 14.02.2022, згідно з яким Споживачем здійснено оплату електроенергії  за січень 2022 в сумі             2  000  000 грн згідно рах.№4 від 31.01.2022, платіжне доручення №53574479 від 11.03.2022, згідно з яким   Споживачем здійснено оплату електроенергії за січень 2022 в сумі 8  000  000 грн згідно рах.№4 від 31.01.2022.
У претензії від 12.05.2022 за вих.№57 ТОВ “Лайф Енерджі Груп” заявлено вимогу про сплату заборгованості у розмірі 76  727  272 грн та повідомлено, що порушення КП “ТМО” умов договору спричинило неможливість виконання своїх фінансових зобов`язань  як учасника ринку електричної  енергії, що стало підставою для отримання ТОВ “Лайф Енерджі Груп” статусу “дефолтного”, дата набуття статусу – 11.03.2022. Інформація наявна в публічному доступі за наведеним посиланням (а.с.31-35 т.1).
У листі “Щодо розгляду претензії” від 24.05.2022р. №02-01-01-108 КП “ТМО” заявлено вимогу належним чином виконати умови договору та надати належним чином оформлені рахунки за поставлену електричну енергію та акти прийняття -передавання електричної енергії. До виконання вказаних умов КП “ТМО” відхиляє вимоги претензії. Окрім того, у листі повідомлено,  що листом від 14.02.2022 №01-18/80 КП “ТМО” повідомило про необхідність внесення змін до договору шляхом  укладення відповідної додаткової угоди, наводячи при цьому необідні обґрунтування, з посиланням на аналіз середньозважених цін РДН та ВДР згідно даних веб-сайту Оператора ринку,  яким встановлено, що середньозважена ціна на РДН (ОЕС) за лютий місяць 2022 року знизилась на 26,45 відсотків. В подальшому листом від 05.05.2022 302-01-01-92 КП “ТМО” знову повідомило ТОВ про необхідність виконання умов договору та про необхідність надати належним чином оформлені рахунки на поставлену електроенергію та акти за ціною визначеною відповідно до умов договору, але Постачальник не надав належним чином оформлені рахунки за поставлену електроенергію та акти (а.с.36-37 т.1).
Окрім того, в матеріалах справи міститься: 
Скриншот витягу з сайту Укренерго з публікацією інформації щодо учасників ринку, яким надано статус “Переддефолтний /Дефолтний”. ТОВ “Лайф Енерджі Груп” наявне у п.69 Списку учасників ринку, що набули статусу “Дефолтний” станом на 28.07.2022 (а.с.69-71 т.1).
-ухвала Господарського суду Чернівецької області від 20.07.2022 у справі №926/2672/22 за позовом ТОВ “Криворізька енергетична компанія” до ТОВ “Лайф Енерджі Груп” про стягнення 4  314  889, 09 грн за спожиту електричну енергію. (а.с.38-39 т.1).
-контррозраунок фактичної ціни (вартості) поставленої електроенергії за договором постачання електричної енергії від 27.01.2022 №ТМО6/22, згідно з яким різниця між виставленими сумами при застосуванні  РДМ та без застосування РДМ складає 32  294  280,97 грн (а.с.93-95 т.1).
-ухвала Господарського суду Чернівецької області від 01.08.2022 у справі №926/2811/22 за позовом ТОВ “Хайат Естейт” до ТОВ “Лайф Енерджі Груп” про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії в сумі 4  880 928,66 грн. (а.с.110-111 т.1).
-лист НЕК “Укренерго” від 16.09.2022 “Про інформування щодо простроченої  заборгованості електропостачальника”, згідно з яким відповідно до п.2.1. Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, затвердженого постановою НКЕРКП від 18.06.2019р. №1041 повідомлено, що станом на 16.09.2022 відповідно до договору врегулювання небалансів електричної енергії від 24.12.20020 №1935-01024 розмір простроченої заборгованості і ТОВ “Лайф Енерджі Груп” становить 7  126  149 грн. з ПДВ (а.с.126а т.1).
-довідка про фінансовий стан від 16.11.2022 №02-01-01-317, яка підписана директором КП “ТМО” (а.с.170 т.1).
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси” про стягнення заборгованості за договором на постачання електричної енергії №ТМО-6/22 від 27.01.2022 у розмірі 76  727  272 грн, пені у розмірі 9  290  276, 60 грн, 3% річних у розмірі 863  808 грн, втрат від інфляції у розмірі 9  995  089,77 грн, а  також витрат по сплаті судового збору у розмірі 868 350 грн.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.2 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.
Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Статтею 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". 
Розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів (п. 4.1  Постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг  від 14.03.2018 № 312 “Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії”, далі - Постанова).
Оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. (п. 4.7 Постанови).
Згідно п. 4.12 Постанови Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну,  а рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 27.01.2022 між КП "ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ МІСТА ОДЕСИ" та ТОВ «ЛАЙФ ЕНЕРДЖІ ГРУП» укладено Договір №ТМО-6/22 на постачання електричної енергії.
Згідно п.5.5. Договору ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни».
Згідно п.5.9 Договору розрахунки за фактично спожиту електричну енергію проводяться Споживачем на умовах відстрочення платежу, протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати підписання Сторонами Актів приймання-передачі електричної енергії за відповідний розрахунковий період. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 5.6. Договору)».
Як зазначив місцевий господарський суд та не заперечується сторонами позивач у січні-березні 2022 поставив відповідачу електричну енергію загальною вартістю 91 727 272 грн, що підтверджується  наявними у справі актами приймання-передавання електричної енергії  №11 від 31.01.2022 вартістю 31  092  172,80 грн, №36 від 28.02.2022 вартістю 44  207  285,20 грн та №61 від 11.03.2022 вартістю 16  427  814 грн, які з боку відповідача підписані без жодних претензій щодо об`єму, якості та строків виконаних робіт (наданих послуг). 
Відповідачем здійснено часткову оплату поставленої позивачем електричної енергії в сумі 15  000  000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №53574252 від 01.02.2022 оплати електроенергії за січень в сумі 5  000  000 грн, згідно рах.№4 від 31.01.2022;  №53574376 від 14.02.2022 оплати електроенергії за січень 2022 в сумі    2  000  000 грн згідно рах.№4 від 31.01.2022 та №53574479 від 11.03.2022 оплату електроенергії  за січень 2022 в сумі 8  000  000 грн згідно рах.№4 від 31.01.2022.
Борг в сумі 76  727  272 грн не сплачений відповідачем, як у встановлений договором строк, так і під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.
Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання, за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Боржник  вважається  таким,  що  прострочив,  якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). 
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).  
Отже, як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідач допустив порушення взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної оплати, у зв`язку з чим позивачем були заявлені правомірні вимоги про стягнення з відповідача 76  727  272 грн основної заборгованості.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що однією зі складових частин формули, за якою розраховується вартість спожитої електричної енергії за Договором, є значення «прогнозованої ціни РДН», у складі якої, в свою чергу, має також враховуватись і вищезазначений індикатор діапазону можливого коливання ціни на ринку. Саме ця змінна величина і мала б враховуватися позивачем при розрахунку вартості спожитої відповідачем електричної енергії вищенаведеною формулою. Застосувавши вказаний підхід, відповідач підготував кінцевий контррозрахунок заборгованості КП «ГМО» за Договором, який було подано до суду та Позивачеві з відповідним клопотанням за вих.№02-01-01-262 від 05.10.2022. Згідно із зазначеним контррозрахунком при застосуванні середньозваженої ціни РДН (з врахуванням індикатора діапазону ї можливого коливання) - ціна (вартість) спожитої електричної енергії становить 59 432 991,01 грн, а різниця у розмірі основної заборгованості Відповідача за Договором між виставленими Позивачем без застосування змінної ціни РДН рахунками (загалом на 91 727 272 грн) становить доволі значну суму y розмірі 32 294 290,97 грн.
При цьому, скаржник посилається на аналіз середньозважених цін електроенергії на РДН (ринок добу на перед) згідно даних веб-сайту ДП «Оператора ринку» www.oree.com.ua, яким встановлено, що середньозважена ціна електрики на РДН («ринок на добу наперед») в січні 2022 року зменшилась на 9,65%, середньозважена ціна на РДН в лютому 2022 року зменшилась на 26,45%, саме ця змінна величина і мала б враховуватися позивачем при розрахунку вартості спожитої відповідачем електричної енергії вищенаведеною формулою. Застосувавши вказаний підхід, відповідач підготував кінцевий контррозрахунок заборгованості КП «ГМО» за Договором. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє такий довід апеляційної скарги, який є аналогічним за змістом в наданому до суду першої інстанції відзиві і спростований місцевим господарським судом з огляду на умови підписаного сторонами договору. 
Так, пунктом 5.4.4. договору передбачено, що істотні умови договору можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін (тарифів) або нормативів на послуги, що надаються на ринку електричної енергії, які Постачальник враховує в структурі кінцевої ціни електричної енергії.
Підставою для зміни ціни одиниці, товару (електричної енергії) є набрання чинності рішенням НКРЕКП про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовують у Договорі.
У такому разі ціна за одиницю товару (електричної енергії) змінюється пропорційно зміні розміру відповідних регульованих цін (тарифів) або нормативів, що обгрунтовується та документально підтверджується розрахунком структури кінцевої ціни електричної енергії Постачальника.
Нову (змінену) ціну за одиницю товару (електричної енергії) застосовують з дня введення в дію відповідного регульованого тарифу згідно з рішенням НКРЕКП, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (у т.ч. відповідним рішенням НКРЕКП )
Згідно ч.1 ст. 7 ЗУ Про ринок електричної енергії на ринку електричної енергії державному регулюванню підлягають:
1) тарифи на послуги з передачі електричної енергії;
2) тарифи на послуги з розподілу електричної енергії;
3) тарифи на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління;
4) ціни на універсальні послуги, ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", в частині методик (порядків) їх формування;
5) ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" у випадках, передбачених статтями 63 та 64 цього Закону;
6) ціни на допоміжні послуги у випадках, передбачених статтею 69 цього Закону;
7) ставки плати за приєднання потужності та ставки плати за лінійну частину приєднання;
8) "зелені" тарифи;
9) інші тарифи та ціни в рамках покладення спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії відповідно до цього Закону.
Відповідно до п.5.3. Договору застосування регульованого тарифу (як складової ціни електроенергії за Договором), а саме тарифу на послуги з передачі електричної енергії (затверджений постановою НКРЕКП №2454 від 01.12.2021), який становить 0,34564 за 1 кВт_год без ПДВ;
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування п. 5.4.4. Договору, а саме зміни ціни електроенергії та видання нових рахунків.
Комунальне підприємство “Теплопостачання міста Одеси” посилається на аналіз середньозважених цін електроенергії на РДН (ринок добу на перед) згідно даних веб-сайту ДП «Оператора ринку» www.oree.com.ua, де, зокрема, вказує, що відбулась зміна середньозваженої ціни електроенергії на ринку РДН (ринок "на добу наперед") у січні та лютому місяці 2022 року.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи та умов укладеного між сторонами Договору, не передбачається «автоматичної» зміни істотних умов договору, а саме ціни товару (електроенергії) у випадку коливання цін на РДН («ринок на добу наперед»).
Відповідно до ч.1 ст. 7, п.5 ст. 67 Закону України «Про ринок електричної енергії» середньозважена ціна електричної енергії на РДН («ринок на добу наперед») не є регульованою ціною, а є ринковою (вільною) ціною (згідно ч.1 ст. 7, п.5 ст. 67 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Відповідно коливання ціни електричної енергії на РДН («ринок на добу наперед») не є підставою для застосування пп. 5.4.4. укладеного Договору.
Згідно ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку.
Згідно п. 14.5 Договору: «Зміни та доповнення до цього Договору допускаються лише за згодою Сторін, якщо інше не встановлено законом або Договором, та оформляються додатковою угодою до Договору».
Згідно п.14.6 Договору: «Сторона, яка ініціює зміну Договору, надсилає іншій стороні пропозицію про зміну умов Договору з обгрунтуванням підстав для внесення відповідних змін, до якої додаються: проект додаткової угоди про зміну умов Договору, документальне підтвердження підстав для зміни умов Договору».
Згідно ст. 188 Господарського Кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Відповідно, при коливанні ціни електроенергії на ринку, Сторона має право ініціювати погодження зміни ціни, котре відбувається шляхом внесення сторонами відповідних змін до Договору (як це передбачено умовами Договору). Тобто механізм зміни істотних умов Договору (зменшення ціни), як того вимагає Комунальне підприємство “Теплопостачання міста Одеси” передбачено Договором та чинним законодавством.
Між тим, в матеріалах справи відсутні передбачені п. 14.6 Договору докази звернення відповідачем з проектом додаткової угоди про зміну умов Договору.
Щодо наданого відповідачем котррозрахунку, колегія суддів зазначає наступне. 
В основі контррозрахунку Комунальним підприємством “Теплопостачання міста Одеси” вказано ціни електроенергії на РДН (ринок на добу наперед) за січень, лютий 2022 року. Разом з цим в Договорі сторони чітко погодили ціну товару: 5,20 грн. з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії. Зміна цієї ціни може мати місце лише у випадку зміни регульованого тарифу або за погодженням сторін, шляхом укладання відповідних додаткових угод до Договору.
Колегія суддів вкотре наголошує на той факт, що додаткові угоди до Договору Сторонами не укладалися.
Рахунки за січень, лютий, березень 2022 року отримані Комунальним підприємством “Теплопостачання міста Одеси”. Рахунок за січень частково оплачено в сумі 15 000  000 грн.
Вказана обставина свідчить про фактичне визнання існування заборгованості відповідача перед позивачем за Договором, також колегією суддів приймається до уваги і той факт, що відповідачем до суду першої інстанції було також заявлено клопотання про зменшення заявлених до стягнення пені та процентів річних, що також свідчить про те, що останній не заперечує проти заявлених позивачем сум штрафних санкцій щодо основної заборгованості на суму 76  727  272 грн. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 76  727  272 грн. 
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 9  995  089,77 грн, 3% річних  в розмірі 863 808 грн, а також щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 9  290  276,60 грн колегія суддів вказує таке.
За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст. 551 ЦК України).
Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених  ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. 
При цьому, судова колегія зазначає, що враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/600/18.
Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за договором на постачання електричної енергії №ТМО-6/22 від 27.01.2022, колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції, яким встановлено, що загальний розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 837 051,02 грн. (3% нарахованих на суму боргу за січень 207 655,16 грн + 3% нарахованих на суму боргу за лютий 468 718,34 грн + 3% нарахованих  на суму боргу за березень 160 677,52 грн)
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який здійснений судом на суму боргу січня 16 0921 72,80 грн за період лютий-липень 2022 в розмірі 2  265  547,65 грн, на суму боргу лютого 44  207 285,20 грн за період березень-липень 2022 в розмірі 6  223 753,13 грн, на суму боргу березня 16  427 814 грн за період квітень-липень 2022 в розмірі 1  505 788,99 грн, колегія суддів зазначає, що господарським судом вірно встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача. Таким чином загальний розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 9  995 089,77 грн. 
Судом першої інстанції вірно перевірено розрахунок пені, який здійснений позивачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та встановлено невідповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача в оплаті електричної енергії, Таким чином загальний розмір пені становить 9  111 896, 78 грн (2125048,57 грн.  грн. - пеня, що нарахована за прострочення січня, 5159535,20 грн. – пеня, що нарахована за прострочення лютого, 1827313,01 грн. – пеня, що нарахована за прострочення березня.)
Вказані розрахунки суду є арифметично вірними та не заперечуються сторонами у справі.
Згідно зі  статтею 233 ГК України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до     частини третьої статті 551 ЦК України   розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Системний аналіз приписів     статей 551 ЦК України,  233 ГК України  свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій. 
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Відповідна правова позиція викладена в постановах КГС ВС: від 03.10.2019 у справі №914/2202/18,від 12.09.2019 у справі №910/10427/18, від 11.09.2019 у справі №905/2149/18, від 06.09.2019 у справі №914/2252/18, від 27.09.2019 у справі №923/760/16.
Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення пені на 20% від розміру пені, який вище розрахований судом, що становить 1 822 379,36 грн, оскільки, необхідно враховувати конкретні обставини справи, зокрема те, що основною метою створення підприємства відповідача є задоволення потреб територіальної громади міста шляхом здійснення господарської діяльності, пов`язаної із виробництвом та постачанням теплової енергії, та підприємство відповідача має стратегічне значення і залишається практично єдиним постачальником теплової енергії для мешканців міста, заборгованість споживачів усіх категорій перед підприємством відповідача станом на 01.11.2022 складає 1  054,2 млн. грн.,  в тому числі населення – 939,1 млн. грн, строк виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати електроенергії, спожитої  відповідачем у січні 2022 настав 21.02.2022, спожитої  відповідачем у лютому настав 21.03.2022, та спожитої відповідачем у березні 2022 настав 31.03.2022, тобто саме у період, коли Указом Президента України введено воєнний стан. Водночас, відповідачем, навіть в умовах воєнного стану,  проведено часткову оплату заборгованості в розмірі 15  000  000 грн, отримання кредитором 3% річних та суми інфляційних втрат оцінюється судами як сума, яка  поряд з пенею,  компенсує кредитору шкоду, завдану порушенням боржника, згідно з правовим  висновком щодо застосування норм права, який міститься у постанові Верховного Суду від  13.01.2020 у справі №902/855/18, неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, №4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія
П О С Т А Н О В И Л А:
          Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси”  залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2022 у справі №916/1806/22 залишити без змін.
          Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів у відповідності до ст. 288 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 04.04.2023.

         
Головуючий  суддя:                                                  А.І. Ярош

Судді:                                                                           Г.П. Разюк

                                                                                                        С.І. Колоколов