ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6424/23 Справа № 214/1412/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/1412/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
            
сторони:
позивач - Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль",
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року, яке ухвалено суддею Ткаченком А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 травня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (надалі – АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення.
Позовна заява мотивована тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. 
На виконання своїх зобов`язань, АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами послуг є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Хоча договір про надання послуг з централізованого опалення за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачами укладено не було, однак послуги фактично надавались, останні цими послугами користувались, а тому зобов`язані їх оплатити. 
Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» сумлінно виконувало, однак у зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01 листопада 2015 року по 30 жовтня 2021 року, утворилась заборгованість в розмірі 23 046 грн. 43 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати – 4 660 грн. 23 коп., 3% річних – 2 229 грн. 38 коп.
Оскільки, споживачі добровільно заборгованість не погашають, а звернення підприємства з цього приводу ігнорують, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» останній звернувся до суду з даним позовом та просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2015 року по 30 жовтня 2021 року в розмірі основного боргу – 23 046 грн. 43 коп., інфляційні втрати – 4 660 грн. 23 коп., 3% річних – 2 229 грн. 38 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 29 грудня 2018 року до 22 травня 2019 року, у розмірі основного боргу – 3 899 грн. 67 коп., інфляційних втрат – 518 грн. 08 коп., 3% річних – 305 грн. 26 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 23 травня 2019 року по 09 червня 2020 року, у розмірі основного боргу – 982 грн. 75 коп., інфляційних втрат – 220 грн. 12 коп., 3% річних – 102 грн. 83 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 10 червня 2020 року по 31 жовтня 2021 року, у розмірі основного боргу – 2974 грн. 87 коп., інфляційних втрат – 105 грн. 94 коп., 3% річних – 48 грн. 59 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , кожного окремо, на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» по 140 грн. 74 коп. судового збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що, згідно з пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому, станом на час подачі позовної заяви, строк позовної давності не сплив та продовжився на строк дії карантину.
Також, наголошує на тому, що відповідачами частково здійснювалося погашення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, що перериває перебіг позовної давності.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у тому числі квартири АДРЕСА_3 , де опалення квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку та є невід`ємною частиною системи опалення цього будинку загалом. 
Житлове приміщення за вказаною адресою є неприватизованим та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Кривого Рогу. 
Основним квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , на ім`я якого оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відомості про заміну основного квартиронаймача та переоформлення особового рахунку в матеріалах справи відсутні.
У житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , значились/значаться зареєстрованими: ОСОБА_1 – з 15 серпня 2000 року по теперішній час (а.с.13), ОСОБА_5 – з 24 вересня 1993 року по 11 жовтня 2019 року (а.с.77), ОСОБА_4 – з 26 лютого 2001 року по 09 червня 2020 року (а.с.79), ОСОБА_2 – з 22 квітня 2010 року по 09 червня 2020 року, ОСОБА_3 – з 27 квітня 1993 року по 22 травня 2019 року (а.с.38). Наразі ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 – з 30 травня 2019 року (а.с.38, 39), а ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 .
Відповідно до Розрахунку фактичного споживання теплової енергії, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за період з 01 листопада 2015 року по 30 жовтня 2021 року складає 23 046 грн. 43 коп. В межах заявленого у позові періоду мали місце платежі, здійснені як протягом дії опалювальних сезонів на часткову оплату поточних нарахувань, так і після завершення – на погашення наявного боргу, в загальному розмірі 18 818 грн. 87 коп. із фактично нарахованих 41 865 грн. 30 коп., зокрема: у грудні 2015 року – 436,92 грн. (з нарахованих 606,97 грн. + борг за листопад 2015 року 436,92 грн.), у січні 2016 року – 606,97 грн. (з нарахованих 880,11 грн.), у лютому 2016 року – 880,11 грн. (з нарахованих 829,74 грн.), у березні 2016 року – 829,74 грн. (з нарахованих 538,43 грн.), у травні 2016 року – 538,43 грн. (зараховано на погашення боргу), у червні 2016 року – 246,24 грн. (зараховано на погашення боргу), у листопаді 2016 року – 228,74 грн. (з нарахованих 555,03 грн.), у грудні 2016 року – 555,03 грн. (з нарахованих 1518,55 грн.), у січні 2017 року – 500,04 грн. (з нарахованих 1804,12 грн.), у лютому 2017 року – 500 грн. (з нарахованих 1899,02 грн.), у грудні 2018 року – 500 грн. (з нарахованих 2083,29 грн.), у лютому 2019 року – 500 грн. (з нарахованих 1531,96 грн.), у червні 2019 року – 300 грн. (зараховано на погашення боргу), у листопаді 2019 року – 571,39 грн. (з нарахованих 1160,27 грн.), у грудні 2019 року – 862,10 грн. (з нарахованих 1449,66 грн.), у січні 2020 року – 859 грн. (з нарахованих 1379,12 грн.), у лютому 2020 року – 863,49 грн. (з нарахованих 1220,90 грн.), у березні 2020 року – 862,51 грн. (з нарахованих 735,47 грн.), у квітні 2020 року – 862,29 грн. (з нарахованих 274,97 грн.), у травні 2020 року – 562,63 грн. (зараховано на погашення боргу), у січні 2021 року – 2547,77 грн. (з нарахованих 1935 грн.), у лютому 2021 року - 1935 грн. (з нарахованих 1774,87 грн.), у березні 2021 року – 1774,87 грн. (з нарахованих 1806,40 грн.), квітень 2021 року – 100 грн. (з нарахованих 483,52 грн.), у травні 2021 року – 183,52 грн. (зараховано на погашення боргу), у липні 2021 року – 162,08 грн. (зараховано на погашення боргу), та востаннє у вересні 2021 року – 50 грн. (зараховано на погашення боргу).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, у встановлені законом строки, не вносили у повному обсязі плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку солідарно з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – до 22 травня 2019 року, солідарно з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 – з 23 травня 2019 року по 09 червня 2020 року, виключно з ОСОБА_1 з 10 червня 2020 року по 31 жовтня 2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та представником ОСОБА_5 , ОСОБА_4 – адвокатом Троценко О.М., представником ОСОБА_5 – адвокатом Тімофєєвою О.А., кожним окремо. 
Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі, у встановлені законом строки, не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних  за період прострочки виконання зобов`язань, обрахований за три роки, що передували зверненню позивача до суду з даним позовом.
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Судом встановлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
Як вбачається з матеріалів справи, у квартирі АДРЕСА_6 значились/значаться зареєстрованими: ОСОБА_1 – з 15 серпня 2000 року по теперішній час (а.с.13), ОСОБА_5 – з 24 вересня 1993 року по 11 жовтня 2019 року (а.с.77), ОСОБА_4 – з 26 лютого 2001 року по 09 червня 2020 року (а.с.79), ОСОБА_2 – з 22 квітня 2010 року по 09 червня 2020 року, ОСОБА_3 – з 27 квітня 1993 року по 22 травня 2019 року (а.с.38), а тому зобов`язані нести витрати по її утриманню у відповідні періоди користування житлово-комунальними послугами, наданими АТ «Криворізька теплоцентраль», що ними в апеляційному порядку не оспорюється.
Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність порушеного права АТ «Криворізька теплоцентраль», дійшов правильного висновку про те, що у відповідачів наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за період до 22 травня 2019 року, солідарно з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 за період з 23 травня 2019 року по 09 червня 2020 року, та виключно з ОСОБА_1 за період з 10 червня 2020 року по 31 жовтня 2021 року.
Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення у повному обсязі за вказаний період оплати за теплову енергію, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.
Крім того, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, та враховуючи ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем послуги, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.
Разом з тим, відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та представником ОСОБА_5 , ОСОБА_4 – адвокатом Троценко О.М., представником ОСОБА_5 – адвокатом Тімофєєвою О.А., кожним окремо, заявлено про застосування позовної давності, а тому суд стягнув заборгованість в межах строку позовної давності, а саме за період з 29 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року (в межах заявлених вимог), відмовивши при цьому в задоволенні позовних вимог за період з 01 листопада 2015 року по 28 грудня 2018 року включно, посилаючись на норми Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у новій редакції, та обгрунтовуючи обгрунтовуючи свою позицію тим, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне продовження строку позовної давності, який в рамках спірних правовідносин сплинув ще до запровадження карантину, без наведення заявником негативних обставин, які були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій раніше.
Натомість, суду належало вирішити питання щодо застосування до спірних правовідносин норми матеріального права – статті 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність, тобто строк, протягом якого АТ «Криворізька теплоцентраль» мало право звернутися до суду з позовом за захистом порушеного права, а не посилатися на правові норми щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, які не регулюють правовідносини сторін у даній справі та не стосуються перебігу позовної давності, визначеної нормами ЦК України, а не ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права та визначення строків перебігу позовної давності для заявлених у позові вимог.
Крім того, суд зауважив, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням оронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена ст.ст.257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови №211, тобто 12 березня 2020 року, а тому, у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати до 12 березня 2020 року, а позивач звернувся до суду після цього моменту, позовна давність є пропущеною, незалежно від введення карантину.
Такі висновки суду є помилковими, з огляду на наступне.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. 
ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).
Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Частиною 1 ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.
Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України “Про теплопостачання”.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач звернувся до суду з позовом у грудні 2021 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по листопад 2018 року включно.
Разом з тим, судом не було враховано, що, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на  строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.
За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.
Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02 квітня 2017 року.
На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Киворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 02 квітня 2017 року по 28 грудня 2018 року, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.
Посилання ж в апеляційній скарзі на ту обставину, що відповідачами частково здійснювалося погашення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, що перериває перебіг позовної давності, колегією суддів не приймаються, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачі періодично частково здійснювали оплату комунальних послуг, що надає позивач, однак, як правило, у розмірі меншому від фактичних нарахувань, що свідчить про відсутність переривання строку позовної давності за щомісячними платежами за минулий період.
Отже, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період, починаючи з 02 квітня 2017 року, у зв`язку з чим в цій частині вимоги щодо стягнення цієї заборгованості у судовому порядку підлягають задоволенню.
Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для про задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань в межах трирічного строку позовної давності, а саме починаючи з 02 квітня 2017 року.
З огляду на те, що обов`язок зі сплати заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, яка утворилася за період до 22 травня 2019 року, судом покладено солідарно на ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині солідарного стягнення з   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 28 грудня 2018 року до 22 травня 2019 року у розмірі основного боргу – 3 899 грн. 67 коп., інфляційних втрат – 518 грн. 08 коп., 3% річних – 305 грн. 26 коп., з ухваленням в цій частині нового рішення про солідарне стягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 02 квітня 2017 року до 22 травня 2019 року у розмірі основного боргу – 13 617 грн. 84 коп., інфляційних втрат – 3 175 грн. 04 коп., 3% річних – 1 480 грн. 58 коп.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Таким чином, колегія суддів змінює рішення суду в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з кожного окремо, на користь АТ «Криворізька теплоцентраль», та збільшує цей розмір з 140 грн. 74 коп. до 345 грн. 04 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог – 76%).
Крім того, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 587,80 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, що становить по 517 грн. 56 коп. з кожного.
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 29 грудня 2018 року до 22 травня 2019 року у розмірі основного боргу – 3 899 грн. 67 коп., інфляційних втрат – 518 грн. 08 коп., 3% річних – 305 грн. 26 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з  02 квітня 2017 року до 22 травня 2019 року у розмірі основного боргу – 13 617 (тринадцять тисяч шістсот сімнадцять) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки, інфляційних втрат – 3 175 (три тисячі сто сімдесят п`ять) гривень 04 (чотири) копійки, 3% річних – 1 480 (одна тисяча чотириста вісімдесят) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року в частині судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , кожного окремо, на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», змінити, збільшивши цей розмір з 140 грн. 74 коп. до 345 (триста сорока п`яти) гривень 04 (чотирьох) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , кожного окремо, на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 517 (п`ятсот сімнадцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 липня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: