Справа № 127/34864/21
Провадження № 22-ц/801/592/2023
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року	Справа № 127/34864/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Дернової В. В. від 12 січня 2023 року,

встановив:

       У грудні 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 255614 грн 26 к. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 81243 грн 01 к. – заборгованості за тілом кредиту; 137553 грн 35 к. – заборгованості за простроченим тілом кредиту; 1178 грн 85 к. – процентів за користування кредитом; 35639 грн 05 к. – неустойки.
       На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 160000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання за кредитним договором вона виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 22 листопада 2021 року утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.
       Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 137553 грн 35 к. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кредитний ліміт на платіжній картці ОСОБА_1 було встановлено у розмірі 160000 грн 00 к., що є меншим заявленого АТ «Альфа-Банк» сукупного тіла кредиту (81243 грн 01 к. (тіло кредиту) + 137553 грн 35 к. (прострочене тіло кредиту) = 218796 грн 36 к.), тому до стягнення підлягає тільки розмір простроченого тіла кредиту – 137553 грн 35 к. Щодо стягнення неустойки, то суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 15 Перехідних положень статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) у разі прострочення позичальником у період дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Оскільки постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 на території України введено карантин, який триває до теперішнього часу, то неустойка у розмірі 35639 грн 05 к. стягненню не підлягає. 
       В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі – АТ «Сенс Банк»), посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 81243 грн 01 к. тіла кредиту та 1178 грн 85 к. процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалось на те, що відмовляючи у стягнення тіла кредиту та процентів суд першої інстанції порушив вимоги частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та частини дванадцятої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Згідно з розділом ІІІ кредитного договору загальний ліміт відновлювальної кредитної лінії 200000 грн 00 к., в межах якого ОСОБА_1 було встановлено первинні доступні кошти у розмірі 160000 грн 00 к., але з можливістю збільшення доступних коштів в межах ліміту, тому суд помилково визначив, що розмір кредиту становить лише 160000 грн 00 к., а відповідно ця сума не може бути перевищена. Також суд не врахував, що розділом 3 кредитного договору встановлено проценти за користування кредитом в розмірі 39,99 % річних.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
       Частинами першою – четвертою ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю з огляду на таке.
       Судом встановлено, що 06 березня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування Клієнтом Публічної пропозиції Банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
       Відповідно до умов цього договору кредитор відкрив позичальникові картковий рахунок у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії два роки з моменту її випуску.
       06 березня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписано Оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно з якою позичальник запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».
       Відповідно до умов Оферти ліміт відновлювальної кредитної лінії становив 200000 грн 00 к., в межах якого ОСОБА_1 була встановлено доступні кошти у розмірі 160000 грн 00 к, процентна ставка за користування кредитною лінією – 39, 99 % річних, тип процентної ставки –фіксована, обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн 00 к.
       Підписанням цієї Оферти клієнт підтвердив про своє попереднє ознайомлення у письмовій формі з інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування».
       На підтвердження укладення договору від 06 березня 2020 року АТ «Альфа-Банк» надало суду також анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».
       Таким чином сторонами погоджено усі істотні умови договору, зокрема умови кредитування та розмір процентів за користування кредитними коштами.
       Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 22 листопада 2021 року становить 255614 грн 26 к. з яких: 81243 грн 01 к. – заборгованість за тілом кредиту; 137553 грн 35 к. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1178 грн 85 к. – проценти за користування кредитом; 35639 грн 05 к. – неустойка.
       Заочне рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 81243 грн 01 к. тіла кредиту та 1178 грн 85 к. процентів за користування кредитом, а тому переглядається апеляційним судом лише в цій частині.
       Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
       Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Частиною першою статті 626 ЦК України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
       Частинами першою – другою статті 642 ЦК України установлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
       Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
       Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» частини заборгованості по кредиту суд першої інстанції виходив з того, що кредитний ліміт на платіжній картці ОСОБА_1 встановлено у розмірі 160000 грн 00 к., що є меншим заявленого позивачем сукупного тіла кредиту, тому до стягнення підлягає тільки розмір простроченого тіла кредиту.
       На підтвердження вимог щодо стягнення тіла кредиту АТ «Альфа-Банк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, який є належним та допустимим доказом, стосовно надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.
       З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що він є зрозумілим та узгоджується з умовами кредитного договору.
       Доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості матеріали справи не містять.
       Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
       За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.
       Таким чином з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.
       Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.
       Проте, ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву не подала, як і жодних доказів на спростування розміру кредитної заборгованості та її складових. Також не надала власного розрахунку боргу.
       Крім того приймаючи до уваги, що процентна ставка за користування коштами встановлена в Оферті в розмірі 39,99 % річних і ОСОБА_1 погодилася із зазначеними умовами, то суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у стягненні з відповідачки на користь позивача процентів за користування кредитними коштами.
       Оскільки внаслідок прострочення ОСОБА_1 сплати чергових платежів за кредитом у банку виникло право на дострокове стягнення всієї суми кредиту, зокрема залишку тіла кредиту в розмірі 81243 грн 01 к., доказів, які б спростовували факт отримання цієї суми коштів (використання кредитного ліміту) відповідачка не надала, то суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для її стягнення, так само як і стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 1178 грн 85 к.
       Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь АТ «Альфа-Банк» частину судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2458 грн 68 к. (3834 грн 21 к. (сплачений судовий збір за подання позовної заяви) – 1375 грн 53 к. (стягнутий судовий збір заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2023 року) та за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн 00 к., а всього 5863 грн 68 к.
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.
       Заочне рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну та резолютивну частину в редакції цієї постанови.
       Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 06 березня 2020 року у розмірі 219975 (двісті дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 21 к., яка складається із: 81243 грн 01 к. заборгованості за тілом кредиту; 137553 грн 35 к. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 1178 грн 85 к. заборгованості за процентами за користування кредитом.
       В решті рішення залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5863 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят три) грн 68 к.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

       Позивач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, код ЄДРПОУ 23494714.
       Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий

                                                                               Т. М. Шемета