ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1767/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 червня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Коротких А.Ю., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від "09" грудня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми «Ф» від 24.05.2021 № 1287900-2406-1002.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, а саме: літ. «А» - будинок для відпочинку площею 207,1 кв м; літ. «В» - ангар-склад площею 555,4 кв.м.; літ. «Д» - будинок для обслуговування ставка площею 54, 9 кв.м.; літ. «І» - сторожка площею 11, 9 кв.м.; літ. «Л » - склад з прибудовою площею 16,1 кв.м.; літ. «М» - склад площею 13, 5 кв.м; літ. «Н» (площею 219, 9 кв.м.), літ. «Б» (навіс), літ. «Г» (убиральня), літ. «Ж» (навіс), літ. «З» (навіс), літ. «К» (навіс), а також огорожа і ворота №№ 1, 2, вимощення №№ 3-5, колодязь № 6, про що свідчать нотаріально посвідчені договори №2861 від 16.10.2009 та №3287 від 21.08.2012. На переконання позивача, належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна не можуть бути об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому рішення відповідача є протиправним.
Київський окружний адміністративний суд рішенням від "09" грудня 2022 р. позов задовольнив.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що комплекс будівель і споруд, зокрема, об`єкти: літ. «А» - будинок для відпочинку площею 207,1 кв.м.; літ. «В» - ангар-склад площею 555,4 кв.м.; літ. «Д» - будинок для обслуговування ставка площею 54, 9 кв.м.; літ. « 1» - сторожка площею 11,9 кв.м., літ. «Л» - склад з прибудовою площею 16,1 кв.м.; літ. склад площею 13,5 кв.м.; літ. «Н» площею 219, 9 кв.м.), літ. «Б» (навіс), літ. «Ж» (навіс), літ. «З» (навіс), літ. «К» (навіс), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, у зв`язку з чим, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, відповідно,   податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019-2020 роки, визначено позивачу протиправно.
Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на довідку виконавчого комітету Маловішанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 28.11.2022 №4-145, як на доказ здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності, оскільки вказана довідка виписана 28.11.2022, тобто після відкриття провадження у справі та не була направлена відповідачу, що призвело до порушення п.9 ст. 79 КАС України, згідно з яким копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи, тому зазначена довідка не може бути належним доказом у справі та не має братися судом до уваги.
Крім того, скаржник зазначає, що позивач не надав за звітні періоди 2018-2020 рік декларацію за майновий стан і отриманні доходи, в зв`язку з чи відсутня інформація що підтверджує здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності, в відповідні звітні періоди. Тому, положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України на платника не розповсюджуються.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції..
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) є власником комплексу нежитлових будівель, який складається з наступних об`єктів: літ. «А» - будинок для відпочинку площею 207,1 кв м; літ. «В» - ангар-склад площею 555,4 кв.м.; літ. «Д» - будинок для обслуговування ставка площею 54, 9 кв.м.; літ. «І» - сторожка площею 11,9 кв.м.; літ. «Л » - склад з прибудовою площею 16,1 кв.м.; літ. «М» - склад площею 13, 5 кв.м; літ. «Н» площею 219, 9 кв.м., літ. «Б» (навіс), літ. «Г» (убиральня), літ. «Ж» (навіс), літ. «З» (навіс), літ. «К» (навіс), а також огорожа і ворота №№ 1, 2, вимощення №№ 3-5, колодязь № 6.
Зазначений, комплекс будівель і споруд придбано позивачем у приватну власність відповідно до нотаріально посвідчених договорів №2861 від 16.10.2009 та №3287 від 21.08.2012, та підтверджується та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №291353740 від 20.12.202, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №28142001 від 28.08.2012.
Головним управлінням ДПС у Київській області позивачеві нараховано податок на даний об`єкт нерухомості за 2018-2020 роки згідно з розрахунком податку на нерухоме майно.
24.05.2021 Головне управління ДПС у Київській області винесло податкове повідомлення-рішення № 1287900-2406-1002, у якому ОСОБА_1 визначена сума податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300) за 2020 року в сумі 23352,87 грн; за 2019 рік - 22509,16 грн; за 2018 рік - 20081,86 грн. Всього - 65943,89 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 266.1.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пункт 266.2.1 статті 266 Податкового кодексу України).
За змістом підпункту «ж» пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 по справі №0340/1905/18 зазначив, що правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов:
- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;
- об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Суд першої інстанції достовірно встановив, що із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (копія додається) вбачається, що позивачеві на праві приватної власності з 07.11.2017 року належить комплекс нежитлових будівель за юридичною адресою; АДРЕСА_1, загальною площею 1078,8 кв.м.
До вказаного комплексу будівель і споруд належать наступні об`єкти: літ. «А» - будинок для відпочинку площею 207,1 кв.м.; літ. «В» - ангар-склад площею 555,4 кв.м.; літ. «Д» - будинок для обслуговування ставка площею 54, 9 кв.м.; літ. « 1» - сторожка площею 11,9 кв.м., літ. «Л» - склад з прибудовою площею 16,1 кв.м.; літ. склад площею 13,5 кв.м.; літ. «Н» площею 219, 9 кв.м., літ. «Б» (навіс), літ. «Г» (убиральня), літ. «Ж» (навіс), літ. «З» (навіс), літ. «К» (навіс), а також огорожа і ворота №№ 1, 2, вимощення №№ 3-5, колодязь № 6.
Зазначений комплекс будівель і споруд придбано позивачем у приватну власність відповідно до нотаріально посвідчених договорів.
Відповідно до п.п.14.1.129 п.14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості, серед іншого, виділяють будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку (абзац «а» цього підпункту), будівлі промислові та склади (абзац «г» цього підпункту).
Визначення, яка діяльність вважається сільськогосподарською, наводиться у Національному класифікаторі України ДК 009:2010, затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530.
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким термін "виробництво" призначено не тільки стосовно сільського господарства, добувної або переробної промисловості, його використовують також стосовно сфери послуг. Для позначення виробництва можуть використовувати і точніші терміни: надання послуг, оброблення, перероблення тощо залежно від сфери діяльності. Обсяг виробництва вимірюють за допомогою різних методів у натуральному чи вартісному вираженні.
Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року №507, чинний з 01 січня 2001 року (далі - ДК 018-2000).
Відповідно до вказаного Класифікатора об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.
З положень ДК 018-2000, вбачається, що клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. При цьому, він не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перераховані власні нежитлові приміщення ОСОБА_1 , розташовані на території Биковогребельської сільської ради, в розумінні Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271).
Також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. Також у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Згідно з ч.2 ст. 191 Цивільного кодексу України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгову марку або інші позначення та права, якщо протилежне не встановлено договором або законом.
З огляду на вказане, зміст поняття «будівлі для ведення сільського господарства» не обмежується лише промисловими та складськими будівлями, загонами, стайнями, іншими приміщеннями для утримання свійської худоби, тобто тими, що використовуються для виробництва та зберігання продукції, зберігання матеріалів. Будівлі, які не задіяні безпосередньо для виготовлення продукції використовуються промисловим підприємством для розміщення персоналу та обладнання, необхідного для адміністративного, побутового (опалення, водопостачання тощо), транспортного забезпечення, а також виконання інших функцій. За таких обставин будівлі (як виробничі, так і адміністративні та допоміжні), що входять до складу цілісного майнового комплексу та використовуються для забезпечення його діяльності, необхідно відносити до будівель сільського господарства.
За такого правового регулювання, цілісний майновий комплекс нежитлових будівель, щодо якого відповідачем проведено нарахування податку у спірному ППР від 24.05.2021, розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , за визначенням відноситься до складу об`єктів сільського (рибного) господарства, про що безпосередньо свідчать всі перераховані вище обставини та матеріали справи.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з підпунктом 266.6.1. пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктом 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у сумі 23352,87 грн, за 2019 рік у сумі 22509,16 грн, за 2018 рік - 20081,86 грн стосовно об`єкта нерухомості: нежитлової будівлі загальною площею 1078,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Натомість, позивач вважає, що не є платником вказаного податку, бо вказані об`єкти є будівлями сільськогосподарського призначення, та використовується ним для власних потреб.
Довідкою виконавчого комітету Маловішанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 28.11.2022 №4-145 підтверджено, що нежитлові будівлі: будинок для відпочинку, ангар - склад, будинок для обслуговування ставка, склад з прибудовою, склад з настройкою, сторожка та споруди: навіс, вбиральня, навіс, навіс, навіс, огорожа, вимощення, колодязь розташовані в адміністративних межах АДРЕСА_1, Білоцерківського району Київської області, та використовуються позивачем для сільськогосподарських потреб.
За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України щодо цілей глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18.
Поряд з цим на користь висновку, що нормою підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.
Слід зауважити, що встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суджу першої інстанції, що комплекс будівель і споруд, зокрема, об`єкти: літ. «А» - будинок для відпочинку площею 207,1 кв.м.; літ. «В» - ангар-склад площею 555,4 кв.м.; літ. «Д» - будинок для обслуговування ставка площею 54, 9 кв.м.; літ. « 1» - сторожка площею 11,9 кв.м., літ. «Л» - склад з прибудовою площею 16,1 кв.м.; літ. склад площею 13,5 кв.м.; літ. «Н» площею 219, 9 кв.м.), літ. «Б» (навіс), літ. «Ж» (навіс), літ. «З» (навіс), літ. «К» (навіс), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, у зв`язку з чим, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, відповідно,   податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019-2020 роки, визначено позивачу протиправно.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19.
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно посилався на довідку виконавчого комітету Маловішанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 28.11.2022 №4-145, як на неналежний доказ, оскільки така довідка порушення п.9 ст. 79 КАС України відповідачу не направлялась, колегія суддів відхиляє, з тих підстав, що в силу частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративному судочинстві саме на відповідача покладається обов`язок довести правомірність свого рішення.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального та процесуального права.
Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від "09" грудня 2022 р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 20 червня 2023 року.

Головуючий суддя Судді:	Л.Т. Черпіцька А.Ю. Коротких Я.М. Собків