Ухвала
Іменем України
 
27 квітня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 2-6510/11
провадження № 61-5009ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа: державний виконавець Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районні Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Донченко Єлизавета Миколаївна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа: державний виконавець Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районні Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Донченко Є. М. (далі - Слобожанський ВДВС у Дніпровському районні Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м. Дніпро)).
 
В обґрунтування скарги зазначав, що із 02 жовтня 2014 року до 22 вересня                    2020 року включно, тобто майже 6 років, на виконанні у ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції перебував виконавчий лист, виданий 21 січня             2013 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у справі № 2-6510/2011 на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року про зобов`язання                          ФОП ОСОБА_2 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору №ДК 06/12-10 від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів.
 
На час звернення до суду із скаргою рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року у справі № 2-6510/2011 не виконано. 
 
30 листопада 2021 винесено постанову про повернення виконавчого листа на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2022 у справі № 2-6510/2011-ц (провадження №4-с/175/30/2021), залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, скаргу на рішення державного виконавця Слобожанського ВДВС Донченко Є. М. задоволено, визнано неправомірною і скасовано постанову державного виконавця Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м. Дніпро) Донченко Є. М. від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого листа. Проте, усупереч вимогам частини першої статті 41 Закону                  № 1404-VІІІ державний виконавець Донченко Є. М. не відновила виконавче провадження № НОМЕР_1, а тому, бездіяльність державного виконавця у період із 30 червня 2022 року до 30 липня 2022 року включно щодо не відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 стала підставою для звернення до суду із скаргою.
 
Враховуючи викладене, просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Слобожанського ВДВС у Дніпровському районні Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м. Дніпро) Донченко Є. М. у період                           із 30 червня 2022 року до 30 липня 2022 року включно щодо не відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року у справі № 2-6510/2011.
 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області                              від 29 вересня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , судами не встановлено порушень прав і законних інтересів стягувача у виконавчому провадженні, які                      б підлягали захисту у спосіб задоволення скарги.  
 
05 квітня 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                                     від 15 лютого 2023 року у цій справі.
 
У касаційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке обґрунтовано тим, що копію оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції отримано 06 березня 2023 року. На підтвердження зазначеного надано відповідні докази, а саме: довідку апеляційного суду від 04 квітня 2023 року про дату отримання копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року (06 березня 2023 року). 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені обставини, зокрема, отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 06 березня 2023 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.
 
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що виконавче провадження                              № НОМЕР_1 відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження відновлено державним виконавцем 29 серпня 2022 року, а не 30 червня 2022 року, як зазначено судами. Крім того, зазначає, що надані державним виконавцем у суді докази є ксерокопіями, а тому є недопустимими та недостовірними.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Встановлені судами обставини
 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області                         від 30 листопада 2012 року у справі № 2-6510/2011 зобов`язано ФОП ОСОБА_2 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору № ДК 06/12-10 від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів. 21 січня 2013 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області видав виконавчий лист для примусового виконання цього рішення. 
25 січня 2013 року на підставі виконавчого листа державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Харченко А. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2                з примусового виконання рішення. 29 січня 2013 року державним виконавцем Індустріального ВДВС Харченко А. О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2, після чого Індустріальним ВДВС виконавчий лист направлений до Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції для примусового виконання. У подальшому виконавчий лист направлений до ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції для примусового виконання, державним виконавцем Біляковським О. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області                              від 30 листопада 2012 року у справі № 2-6510/2011.
 
15 березня 2017 року державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Циганенко Г. І. винесено постанову про повернення ОСОБА_1 виконавчого листа у справі № 2-6510/2011 на підставі пункту                         7 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ, оскільки розшук боржниці                 ОСОБА_2 протягом року з моменту заведення розшукової справи не дав результатів, указана постанова набрала законної сили. 22 вересня 2020 року на виконання постанови державного виконавця Циганенко Г. І. Дніпровський районний ВДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) фактично повернув стягувачу, виконавчий лист по справі № 2-6510/2011 на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ.
 
12 жовтня 2020 року виконавчий лист у справі № 2-6510/2011 повторно пред`явлений до Дніпровського районного ВДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро)                             для примусового виконання рішення від 30 листопада 2012 року у справі                             № 2-6510/2011. 20 жовтня 2020 року державним виконавцем Реутовим Є. О. на підставі виконавчого листа у справі № 2-6510/2011 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення. У подальшому виконавче провадження № НОМЕР_1 передане державному виконавцю Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м. Дніпро) Донченко Є. М. та 30 листопада 2021 року винесено постанову про повернення виконавчого листа на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ.
 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області                             від 21 січня 2022 року у справі № 2-6510/2011-ц (провадження №4-с/175/30/2021), залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, скаргу на рішення державного виконавця Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м. Дніпро) Донченко Є. М. задоволено, визнано неправомірною і скасовано постанову державного виконавця Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м. Дніпро) Донченко Є. М. від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого листа у справі № 2-6510/2011-ц на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ.
 
30 червня 2022 року начальником Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м. Дніпро) винесено постанову № НОМЕР_1 про скасування постанови від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження                                 і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових                     осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII).
 
Частиною першою статті 18 Закону України № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
 
Згідно статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
 
За змістом частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до пункту 1 положення про Міністерство юстиції України, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Тож, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Частиною першою статті 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Висновки Верховного Суду
 
В контексті розглядуваної справи підставою звернення ОСОБА_1 зі скаргою до суду на бездіяльність державного виконавця є не відновлення виконавчого провадження у певний період часу (із 30 червня 2022 року до 30 липня 2022 року).
 
Судами встановлено, що після визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого документу ОСОБА_1 начальником відділу ВДВС Дзіжко Р. 30 червня 2022 року винесено постанову № НОМЕР_1 про скасування постанови від 30 листопада                2021 року (про повернення виконавчого документу стягувачу). 
 
30 червня 2022 року державним виконавцем Донченко Є. М. у відповідності до статті 41 Закону № 1404-VIII винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, але зазначені відомості та постанову за відсутності можливості не внесено до Автоматизованої системи виконавчого провадження, оскільки після винесення начальником відділу Дзіжко Р. постанови № НОМЕР_1 про скасування постанови від 30 листопада 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу, стан виконавчого документу № 2-6510/2011 від 21 січня 2013 року, виданий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про зобов`язання ФОП ОСОБА_2 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів автоматично змінено системою на «прийнятий до виконання».
 
29 серпня 2022 року на адресу ВДВС надійшла постанова від 24 серпня 2022 року № 22/2022 про результати перевірки виконавчого провадження № НОМЕР_1, якою зобов`язано державного виконавця Донченко Є. М. усунути недоліки, виявлені                 під час перевірки виконавчого провадження № НОМЕР_1 в частині внесення відомостей до Системи про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень, а саме - відомості щодо постанови про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 30 червня 2022 року.
 
Державним виконавцем Донченко Є. М. 29 серпня 2022 року внесено скан-копії постанови про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 30 червня 2022 року до Автоматизованої системи виконавчого провадження. ОСОБА_1 направлялася постанова про скасування документу від 30 червня 2022 року.
 
Тож, відповідно до частини 2 розділу VI Наказу Про затвердження Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження державним виконавцем Донченко Є. М. внесено до Системи відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень, а саме - відомості щодо постанови про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 30 червня 2022 року, шляхом додавання загальної постанови.
 
Недоліки щодо невнесення відомостей у Автоматизовану систему виконавчого провадження усунуті 29 серпня 2022 року.
 
Наведене підтверджує правильність висновків судів попередніх інстанцій про необґрунтованість скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, оскільки виконавче провадження за виконавчим листом № 2-6510/2011 відновлене.
 
Доводи касаційної скарги про те, що надані державним виконавцем у суді докази є ксерокопіями, а тому не можуть вважатися допустимими та достовірними, Верховний Суд оцінює критично, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц ).
 
Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
 
Оскільки правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. 
 
Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа: державний виконавець Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районні Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Донченко Єлизавета Миколаївна відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний