УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2023 року
м. Київ
Справа № 226/672/22 
Провадження № 51 - 2792 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши спільну касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 та її захисника - адвоката ОСОБА_5 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 03 листопада 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 травня 2023 року,
встановив:
Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 03 листопада 2022 року, залишеним без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 травня 2023 року, ОСОБА_4 засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_4 в касаційному порядку.
Проте касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 КПК України. 
Так, в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України засуджена та її захисник у своїй касаційній скарзі,  хоч і вказують на допущене судами неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої ОСОБА_4 через суворість, проте не зазначають конкретно в чому вони полягають у цьому кримінальному провадженні із врахуванням положень ст. ст. 413, 414 КПК України і доводи на обґрунтування цього. 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Також захиснику та засудженій необхідно врахувати, що обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в спільній касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу,має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Відповідно до ст. 427 ч. 3 КПК України якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.  
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Залишити спільну касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 та її захисника - адвоката ОСОБА_5 без руху.
Встановити засудженій ОСОБА_4 та її захиснику - адвокату ОСОБА_5 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.  
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3