ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 378/233/19
провадження № 51-1685км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 	
за участю: секретаря судового засідання	  ОСОБА_4 ,	
прокурора засудженого захисника  представника потерпілих  потерпілих                        	ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_11 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 17 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року щодо 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ставище, жителя АДРЕСА_1 .
Обставини справи 

1.  Оскарженим вироком ОСОБА_6 засуджено за частиною 3 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Відповідно до частини 5 статті 72 КК у строк відбування покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 листопада 2018 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
2.  Судом частково задоволено цивільні позови потерпілих і стягнуто із засудженого: на користь ОСОБА_12  - 305 542 грн. матеріальної та  300 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 300 000 грн. моральної шкоди кожному. 
3.  Суд визнав доведеним, що 24 серпня 2016 року приблизно о 00:50 засуджений в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись за кермом автомобіля «Opel Vectra» в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості зі швидкістю більше 60 км/год по вул. Сумській в смт Ставище Київської області, в порушення підпункту «а» пункту 2.9, підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 11.3, 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , заподіявши їм смертельних ушкоджень.
4.  Апеляційний суд оскарженою ухвалою вирок суду першої інстанції змінив в частині вирішення цивільного позову, збільшивши розмір компенсації моральної шкоди на користь ОСОБА_12 до 600 000 грн., та виключив з мотивувальної частини вироку посилання на порушення ОСОБА_6 пункту 12.2 ПДР.
Вимоги і доводи касаційної скарги

5.  У касаційній скарзі захисник, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
6.  Вона посилається на те, що винуватість засудженого не доведено належними та допустимими доказами, суди здійснили судовий розгляд неповно, не дали належної оцінки доказам, неправильно встановили фактичні обставини справи і постановили рішення, які не відповідають вимогам статті 370 КПК.
7. Сторона захисту стверджує, зокрема, що:
-       протокол додаткового огляду місця події від 24 серпня 2016 рокує недопустимим, оскільки його проведено з 19:32 до 20:15, тобто майже через 16 годин після закінчення первісного огляду і обстановка могла змінитись;
-       судом безпідставно відхилено клопотання захисту про тимчасовий доступ до інформації щодо з`єднань за абонентськими номерами, якими фактично користувалися працівники поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 для з`ясування, чи охоронялося  місце події до проведення додаткового огляду;
-       наявні у матеріалах провадження фотознімки є недопустимими, оскільки у протоколах огляду місця події відсутня інформація про характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, а деякі фотознімки були зроблені поза межами процесуальних дій;
-       недопустимими є результати слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , оскільки слідчі дії проводились в інших погодних умовах та майже через півтора роки після ДТП, що ставить під сумнів можливість свідків зберегти у пам`яті та відтворити суттєві деталі події;
-       судові експертизи, які були покладені в основу вироку є необ`єктивними, оскільки були використані недопустимі докази, отримані в ході проведення додаткового огляду місця події та слідчих експериментів;
-       висновок експертів № 25043/19-52/7035/7036/20-52/122/к від 19 березня 2020 року та висновок експертів № 7037/7038/20-52 від 31 березня 2020 року, мали бути визнані недопустимими, оскільки проведення двох окремих експертиз позбавило дослідження ознаки «комплексності».
-       висновки експертів від 19 та 31 березня 2020 року у вирішенні окремих питань  суперечать висновку експертизи від 30 вересня 2016 року № 19/4-04/1186;
-       суд безпідставно відмовив захисту у призначенні повторної комплексної комісійної судово-медичної, медико-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи.
8.  На думку сторони захисту ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 370 КПК. 
9.  Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_8 направив до Суду письмові заперечення, в яких наводить свої аргументи щодо необґрунтованості касаційної скарги сторони захисту.
Позиції  учасників розгляду
10.  Захисник та засуджений у судовому засіданні підтримали доводи касаційної скарги, просили її задовольнити.
11.  Прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту.
12.  Потерпілі та їх представник заперечили проти задоволення касаційних вимог сторони захисту.
13.  Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду
14.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з таким. 
15.  Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412?414 КПК. 
16.  Відповідно до статті 433 КПК касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням перш за все судів попередніх інстанцій. Проте, за наявності відповідних доводів сторони кримінального провадження, Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.
17.  Суд вважає, що у цій справі висновок про доведеність винуватості засудженого підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до статті 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів - достатності для прийняття рішення.
18.  Доводи сторони захисту щодо недопустимості протоколу огляду місця події, показань свідків, висновків експертиз та інших доказів (пункт 7 вище) не ґрунтуються на правилах допустимості доказів, а стосуються оцінки їх достовірності.
19.  Суд першої інстанції ретельно перевірив на відповідність вимогам кримінального процесуального закону надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості засудженого і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
20.  У цій справі ключовою обставиною, від з`ясування якої залежала наявність у діях засудженого складу злочину, є місце розташування двох пішоходів в момент зіткнення з автомобілем. За версією сторони захисту пішоходи різко змінили напрямок руху, намагаючись перебігти дорогу зліва направо і зіткнення відбулось на смузі руху автомобіля. 
21.  Однак суд дійшов висновку, що наїзд відбувся на смузі зустрічного руху. Суд спирався на показання свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які бачили, що пішоходи рухалися назустріч автомобілю лівим краєм проїзної частини, що не заперечується і самим засудженим; на висновки комплексної комісійної судової медико-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 19 березня 2020 року та комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 31 березня 2020 року про те, що показання засудженого про характер руху пішоходів та механізм розвитку даної пригоди є неспроможними з технічної точки зору. 
22.  Суд допитав експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які пояснили, що пошкодження на автомобілі, положення потерпілих після наїзду, характер та локалізація отриманих ними тілесних ушкоджень, а також сліди на взутті ОСОБА_14 , свідчать виключно про фронтальне, а не бокове контактування пішоходів з автомобілем.
23.  Експерт ОСОБА_20 зазначив, що наявні в автомобіля, яким керував засуджений, ушкодження не можуть утворитися при русі пішоходів справа наліво або зліва направо. Наявні ушкодження характерні у разі, якщо особи повернуті до автомобіля лицем або спиною. 
24.  Виходячи зі змісту експертних висновків та показань експертів, Суд не погоджується з твердженням сторони захисту, що ці висновки ґрунтуються лише на результатах огляду місця події.
25.  Крім того суд оцінив сукупність інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку, зокрема, відомості у протоколах оглядів місця події з додатками від 24 серпня 2016 року, у протоколах проведення слідчих експериментів, висновках інших експертиз тощо. Суд не вбачає підстав ставити під сумнів ці висновки судів попередніх інстанцій щодо фактичних обставин вчинення злочину.
26.  Суд першої інстанції ретельно перевірив заперечення сторони захисту щодо допустимості протоколу додаткового огляду місця події від 24 серпня 2016 рокуі встановив, що ця слідча дія проведена з дотриманням вимог статті 233 КПК в присутності понятих і протокол з додатками оформлено без істотних порушень вимог статей 104 та 105 КПК.
27. Суд не вважає достатньо обґрунтованою відмову суду першої інстанції надати стороні захисту доступ до інформації про зв`язок за абонентськими номерами, якими поліцейські, що охороняли місце події до повторного його огляду, користувалися 24 серпня 2016 року. Однак Суд приймає до уваги, що сторони скористалися можливістю допитати поліцейських  ОСОБА_21 , ОСОБА_16 ,  ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в судовому засіданні, у тому числі з метою перевірки достовірності їх показань про те, що місце події охоронялось від стороннього втручання до проведення додаткового огляду. Суд визнав достовірними ці показання, оцінивши їх у взаємозв`язку з іншими доказами у справі.
28.  Крім того, Суд зважає на те, що результати експертних досліджень, на яких суд ґрунтував свої висновки про обставини події, базувалися не лише на відомостях, отриманих під час повторного огляду місця події, але і на сукупності інших даних. За таких обставин Суд не вважає відмову суду у наданні стороні захисту доступу до інформації про телефонні з`єднання істотним порушенням в обставинах цього провадження.
29.  Суд вважає необґрунтованим і довід сторони захисту щодо недопустимості результатів слідчих експериментів за участі свідків  ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність істотних порушень прав і свобод людини, які були б підставою для визнання цих доказів недопустимими та належним чином обґрунтував свій висновок.  
30.  Довід захисту щодо різниці в погодних умовах під час слідчих експериментів та під час події, стосуються достовірності цього доказу, яка перевірялась судом першої інстанції. Зокрема, допитані в судовому засіданні свідки  ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили, що погодні умови при проведенні слідчих експериментів були аналогічними погодним умовам в момент ДТП.
31.  Безпідставними є і доводи касаційної скарги щодо відмови судами попередніх інстанцій у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення повторної комплексної комісійної судово-медичної, медико-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи. 
32.  Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. Свою відмову призначити повторну експертизу суд належним чином обґрунтував. 
33.  Також суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам апеляційної скарги сторони захисту щодо висновку експертного дослідження № 202-мк від 10 грудня 2019 року «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи», проведеного в межах комплексної комісійної судової медико-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 19 березня 2020 року №  25043/19-52/7035/7036/20-52/122/к, та встановлено, що вказаний висновок не суперечить іншим доказам у справі.
34.  Отже, суд першої інстанції з`ясував усі передбачені статтею 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, і обґрунтовано визнав отримані докази достатніми для встановлення події злочину та винуватості засудженого. У Суду немає підстав ставити під сумнів оцінку судами попередніх інстанцій достовірності доказів, а також їх достатності для висновку про винуватість засудженого.
35.  Встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення отримали правильну правову кваліфікацію за частиною 3 статті 286 КК. 
36.  Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши умотивовані відповіді на всі аргументи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту. Зміст ухвали відповідає вимогам статті 419 КПК.
37.  Враховуючи викладене, Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Таращанського районного суду Київської області від 17 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника  - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                          ОСОБА_3