Ухвала                                     
 
28 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 463/3647/15
провадження № 61-1056св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,             Тітова М. Ю.,        
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників заяву Курилича Андрія Ярославовича як представника ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги адвоката Курилича Андрія Ярославовича як представника ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року у складі судді Грицка Р. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та визнання окремих умов договору недійсними
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому,                                  з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати недійсними договори про надання траншів за 2007 рік : від 25 квітня 2007 року                                 № 3.16899/0651, від 28 серпня 2007 року № 3.18513/0651, від 14 листопада                2007 року № 3.19442/0651, від 28 грудня 2007 року № 3.20127/0651 та за               2008 рік : від 18 січня 2008 року № 3.20307/0651, від 06 березня 2008 року                 № 3.20842/0651, від 28 березня 2008 року № 3.21191/0651, від 30 квітня                  2008 року № 3.21399/0651, що укладені згідно з Рамковою угодою від 25 квітня       2007 року № 0651, договором № 1 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 28 квітня 2007 року між ОСОБА_1 і Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк», правонаступником якого                           є Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - АТ «ПроКредит Банк»), та застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені статтею 216 ЦК України;
визнати недійсними: договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 25 квітня 2007 року № 3.16899/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 серпня 2007 року            № 3.18513/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 14 листопада 2007 року № 3.19442/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 грудня 2007 року            № 3.20127/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 18 січня 2008 року № 3.20307/0651; договір від 12 січня  2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 06 березня 2008 року  № 3.20842/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 березня 2008 року № 3.21191/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 30 квітня 2008 року               № 3.21399/0651, що укладені між ОСОБА_1 та АТ «ПроКредит Банк»;
визнати недійсними п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 25 квітня 2007 року № 3.16899/0651; п. 1.1. договору      від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 серпня 2007 року № 3.18513/0651; п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 14 листопада 2007 року № 3.19442/0651;  п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 грудня 2007 року № 3.20127/0651; п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року   № 1 про внесення змін до договору траншу від 18 січня 2008 року                                   № 3.20307/0651; п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 06 березня 2008 року № 3.20842/0651; п. 1.1 договору            від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 березня 2008 року № 3.21191/0651; п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 30 квітня 2008 року № 3.21399/0651, що укладені між ОСОБА_1 та АТ «ПроКредит Банк»;
зобов`язати АТ «ПроКредит Банк» додатки 1 до усіх додаткових договорів про внесення змін до договорів траншу від 25 квітня 2007 року № 3.16899/0651,       від 28 серпня 2007 року № 3.18513/0651, від 14 листопада 2007 року                             № 3.19442/0651, від 28 грудня 2007 року № 3.20127/0651, від 18 січня 2008 року № 3.20307/0651, від 06 березня 2008 року № 3.20842/0651, від 28 березня               2008 року № 3.21191/0651, від 30 квітня 2008 року № 3.21399/0651, привести               у відповідність із визначеною відсотковою ставкою у договорах про надання траншів від 25 квітня 2007 року № 3.16899/0651, від 28 серпня 2007 року                       № 3.18513/0651, від 14 листопада 2007 року № 3.19442/0651, від 28 грудня             2007 року № 3.20127/0651, від 18 січня 2008 року № 3.20307/0651, від 06 березня 2008 року № 3.20842/0651, від 28 березня 2008 року № 3.21191/0651,                                від 30 квітня 2008 року № 3.21399/0651, зарахувавши щомісячну переплату                         на погашення основної суми заборгованості та врахувати щомісячне зменшення залишку основної суми боргу на переплату попереднього місяця.
 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 указував, що в період з квітня 2007 року до травня 2008 року між сторонами в межах Рамкової угоди укладені зазначені договори, на підставі яких позичальник отримав від кредитодавця грошові кошти на загальнну суму 194 000,00 дол. США на строк від 60 до                           84 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами                             в загальній сумі 96 990,00 дол. США. 
 
Станом на 22 грудня 2014 року позивач повернув банку 286 217,00 дол. США,               а залишок заборгованості згідно з відповіддю банку становив 68 192,00 дол. США, тоді як загальна сума сплачених коштів, включаючи тіло кредиту і відсотки, мала б становити 290 993,00 дол. США. Відтак різниця, яку він повинен доплатити, становить 63 416,00 дол. США. Вважає, що до її виникнення призвів ряд неправомірних дій банку, який не надав споживачу інформації про умови кредитування та про сукупну вартість кредиту. 
 
Крім того, банк не повідомив про наявність валютних ризиків,                                              а реструктуризацію заборгованості погодився провести лише за умови підняття процентної ставки, що в сукупності свідчить про використання банком нечесної підприємницької практики під час укладення згаданих вище договорів та порушення його прав, як споживача кредитних послуг.
 
Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.
 
Личаківський районний суд м. Львова рішенням від 27 липня 2022 року                           в задоволенні позову відмовив.
 
Львівський апеляційний суд постановою від 01 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року - без змін.
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 20 січня 2023 року, адвокат Курилич А. Я. як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12,                  від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, від 05 червня 2018 року у справі    № 338/180/17, від 06 лютого 2019 року у справі  № 202/26885/13 та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 444/484/15, від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14, від 09 грудня 2019 року у справі                                 № 524/5152/15; відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 1 частини п`ятої статті 11, частин другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у випадку, коли фактично використано заборонені умови про необхідність укладення депозитного договору чи використання частини грошей для покладення на депозит для отримання кредиту,                                     а в договорах про надання кредиту та депозиту про це прямо не вказано або застосування до цих правовідносин статті 228 ЦК України на підставі висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15. 
На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
06 лютого 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ «ПроКредит Банк» на касаційну скаргу, мотивований тим, що касаційна скарга є необґрунтованою, а судові рішення є законними та обґрунтованими, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
09 лютого 2023 року до Верховного Суду надійшла відповідь адвоката                    Курилича А. Я. як представника ОСОБА_1 на відзив, мотивована тим, що відзив АТ «ПроКредит Банк» на касаційну скаргу необґрунтований та такий, що не відповідає дійсним обставинам справи.
15 лютого 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
23 червня 2023 року через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла заява адвоката Курилича А. Я. як представника ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги адвоката Курилича Андрія Ярославовича як представника ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року, яка мотивована тим, що між сторонами оспорюваних правочинів у цій справі врегульовано предмет спірних договорів та не залишилося взаємних прав і зобов`язань. За вказаних обставин, розгляд позову у цій справі не буде мати юридичних наслідків для ОСОБА_1 ,      а задоволення позову не захистить його прав.
 
Відповідно до частин четвертої - шостої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження. У разі закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається. Суд касаційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п`ятій статті 206 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 206 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги.
 
Матеріали не містять заяв про приєднання до касаційної скарги.
 
Враховуючи, що заява про відмову від касаційної скарги подана до закінчення касаційного провадження та відсутні підстави, передбачені частиною п`ятою статті 206 ЦПК України, заява підлягає задоволенню, а касаційне провадження - закриттю з підстав, передбачених частиною четвертою статті 398 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 206, 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
Заяву адвоката Курилича Андрія Ярославовича як представника ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги адвоката Курилича Андрія Ярославовича як представника ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та визнання окремих умов договору недійсними задовольнити.
Прийняти відмову адвоката Курилича А. Я. як представника ОСОБА_1 від касаційної скарги на рішення Личаківського районного суду м. Львова                                від 27 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року.
Закрити касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та визнання окремих умов договору недійсними відкрите за касаційною скаргою адвоката Курилича Андрія Ярославовича як представника ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                                                А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов