ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1238/21  Номер провадження 22-ц/814/2924/23	Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Пшиченки»
на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2022 року у складі судді Коновод О. В.
у цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Пшиченки» до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,
в с т а н о в и в:
У червні 2021 року представник ФГ «Пшиченки» звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди.
Позов мотивовано тим, що ФГ «Пшиченки» здійснює вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці площею 22,2489 га, кадастровий номер 5324887000:00:003:0019, яка знаходиться на території Клепачівської (Шишацької) сільської ради, на підставі договору оренди землі, укладеного між Хорольською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства терміном на 10 років, зареєстрованого 07.12.2012 за № 532480004005326.
У 2018 році ФГ «Пшиченки» для отримання прибутку на вказаній земельній ділянці було посіяно сою.
02 вересня 2018 року жителька села Шишаки Хорольського району Полтавської області ОСОБА_1 , будучи обізнаною з правилами пожежної безпеки та правилами поводження з вогнем, ігноруючи правила пожежної безпеки, у вітряну погоду на суміжній земельній ділянці розпалила вогнище для спалювання бадилля картоплі, внаслідок чого зайнялося полум`я, що знищило врожай сої на площі близько 15,2 га. Про пожежу, яка виникла внаслідок її протиправних дій, ОСОБА_1 нікому не повідомила. 
Матеріальна шкода, завдана ФГ «Пшиченки», згідно висновку комісійної судової товарознавчої експертизи № 1389/1390/1391 від 27.11.2020 становить 555078,00 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , поклавши на відповідача всі судові витрати по справі.
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів наявність вини відповідача у спричиненні збитків.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник ФГ «Пшиченки» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФГ «Пшиченки» повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що рішення суду є незрозумілим, оскільки в ньому не вказано на підставі яких саме доказів судом зроблено висновок про відмову у позові.
Вказує, що факт заподіяння шкоди знищенням внаслідок пожежі посівів сої є очевидним, розмір шкоди встановлено у передбаченому законом порядку висновком експертизи.
Дійсно за результатами досудового розслідування по факту знищення майна внаслідок пожежі не стало направлення кримінального провадження до суду та обвинувальний вирок відносно ОСОБА_1 , проте чинне законодавство не передбачає, що виключно обвинувальний вирок в кримінальному провадженні може бути підтвердженням вини особи у завданні майнової шкоди.
Зазначає, що позивачем до суду надані належні докази, які свідчать про причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями ОСОБА_1 та виниклою пожежею і відповідно знищеним майном/завданою шкодою, які залишені судом поза увагою.
Наголошує, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей та доказів, які б спростовували причетність ОСОБА_1 до виникнення пожежі чи відсутність причинно-наслідкового зв`язку між її протиправними діями та завданою шкодою, а єдиним доказом зі сторони відповідача є скарга до Лубенської місцевої прокуратури щодо перевищення повноважень працівника Хорольського відділу поліції у зв`язку з примусом її під психологічним тиском підписати документи, застосовуючи незаконні методи дізнання та слідства. Проте ця скарга є способом уникнення від відповідальності за протиправні дії.
Крім того вказує на порушення судом норм процесуального права, оскільки 29.12.2022 голова ФГ «Пшиченки» прибув до приміщення суду першої інстанції, проте працівник суду повідомила про розгляд справи без його участі.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що на підставі договору оренди землі № 640 від 22.11.2012, зареєстрованого 07.12.2012 за № 532480004005326, між Хорольською районною державною адміністрацією та  ОСОБА_2 , Фермерське господарство «Пшиченки» здійснює вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці сільськогосподарського призначення площею 22,2489 га, кадастровий номер 5324887000:00:003:0019, яка знаходиться на території Клепачівської (Шишацької) сільської ради Хорольського району Полтавської області.
У 2018 році на вказаній земельній ділянці ФГ «Пшиченки» було посіяно сою.
02 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_1 у порушення вимог пожежної безпеки спалюючи у вітряну погоду на суміжній земельній ділянці залишки бадилля картоплі, допустила виникнення пожежі, від осередку якої вогонь розповсюдився на земельну ділянку позивача та знищив урожай сої.
Згідно акту про пожежу, складеного 02.09.2018 провідним інспектором Хорольського РС ГУ ДСНС України Прибега Д. В., внаслідок пожежі/джерела підвищеної небезпеки було знищено врожай сої на площі 22 га, причиною пожежі стало необережне поводження з вогнем ОСОБА_1 при спалюванні сухої стерні.
Актом № 1 від 06.09.2018, складеним комісією за розпорядженням голови фермерського господарства, після обстеження поля сої, вирощеної ФГ «Пшиченки», встановлено, що пожежа повністю знищила засіяні поля площею 15,02 га.
Згідно акту № 2 від 06.09.2018 комісією встановлено факт збирання врожаю сої з поля площею 7,2289 га в кількості 25,045 т (врожайність становить 3,47 т з 1 га).  
За фактом умисного знищення майна до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018170330000531 від 20.11.2018 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 270 КК України.
Постановою ст. слідчого СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції Полочанської Ю. В. від 27.11.2020 кримінальне провадження № 12018170330000531 від 20.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 270 КК України, закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.
Висновком експерта НДЕКЦ МВС України від 19.11.2019 № 178 встановлено документально підтверджену суму збитків ФГ «Пшиченки» в розмірі 555 071,61 грн.
Згідно висновку експертів № 1389/1390/1391 за результатами проведення комісійної судової товарознавчої експертизи по кримінальному провадженню № 12018170330000531 від 27.11.2020, матеріальна шкода завдана ФГ «Пшиченки», становить 555 078,00 грн.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності протиправної поведінки відповідача, її вини у виникненні пожежі, доведеної у встановленому законом порядку обвинувальним вироком суду, причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, в розумінні статті 1166 ЦК України у відповідача відсутній обов`язок з відшкодування завданої позивачу шкоди.
Проте, таких висновків суд дійшов всупереч встановлених фактичних обставин справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту порушених прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Під збитками згідно частини другої статті 22 ЦК України розуміють витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини третьої статті 22 ЦК України). 
Загальними положеннями про відшкодування шкоди у статті 1166 ЦК України зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16).
У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 521/14202/14-ц.
Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначення повноважень органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, прав та обов`язків громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулює Кодекс цивільного захисту України.
За приписами статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - це відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.
Частиною другою статті 21 Кодексу цивільного захисту України на громадян покладено обов`язок виконувати правила пожежної безпеки. 
Правилами пожежної безпеки в Україні, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 № 1417, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 252/26697, у редакції пункту 11.2., що діяла на час виникнення спірних правовідносин, забороняється розведення багать у вітряну погоду.
Згідно пункту «б» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.
Відповідно до частини третьої статті 27 Закону України «Про рослинний світ», частини шостої статті 39 Закону України «Про тваринний світ» у редакції Закону № 1193-VII від 09.04.2014 випалювання сухої рослинності або її залишків здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
За самовільне випалювання рослинності або її залишків, зокрема, випалювання стерні, луків, пасовищ, ділянок із степовою, водно-болотною та іншою природною рослинністю, рослинності або її залишків та опалого листя на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах без дозволу органів державного контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища або з порушенням умов такого дозволу, а так само невжиття особою, яка одержала дозвіл на випалювання зазначеної рослинності або її залишків та опалого листя, заходів щодо своєчасного їх гасіння, було встановлено адміністративну відповідальність за статтею 77-1 КУпАП.
Отже, імперативними нормами права, які визначають правила поведінки, обов`язкові для учасників правовідносин, і відступати від яких вони не можуть, було прямо заборонено розведення багать у вітряну погоду, а також самовільне випалювання рослинності або її залишків без дозволу органів державного контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища. 
Порушення таких правил є протиправною поведінкою, що тягне відповідальність, встановлену законом, у тому числі цивільно-правову відповідальність у разі, якщо наслідком такої поведінки стало заподіяння шкоди іншій особі.
З матеріалів справи вбачається, що саме внаслідок самовільного спалення ОСОБА_1 залишків рослинності на суміжній земельній ділянці виникла пожежа, що знищила належний ФГ «Пшиченки» врожай сої на площі 15,02 га та спричинило позивачу збитків на загальну суму 555 078 грн.
Факт виникнення початкового горіння (осередку пожежі) на земельній ділянці ОСОБА_1 та розповсюдження від нього вогню до поля, на якому була висаджена соя, за рахунок конвективних та повітряних потоків, а також перенесення іскор, що утворилися під час горіння твердих горючих матеріалів (сухої рослинності, деревини), підтверджується висновком судового експерта від 13.02.2020 № 7 за результатами судової пожежно-технічної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні за № 12018170330000531.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що у день виникнення пожежі була суха, спекотна вітряна погода, вітер дув зі сторони ділянки ОСОБА_1 у бік поля сої. На ділянці ОСОБА_1 були виявлені залишки бадилля, гілок, які тліли. У звіті про причину виникнення пожежі вказано, що від місця, де було спалено залишки бадилля картоплі залишилися сліди спаленої сухої трави, які вели у напрямку до поля сої.
У своїх первинних поясненнях ОСОБА_1 визнавала, що 02.09.2018 у спекотну та вітряну погоду вона підпалила на своєму огороді бур`ян та бадилля картоплі, від чого загорілося поле сої, що знаходиться поруч. 
Посилання відповідача на застосування до неї недозволених методів дізнання та досудового розслідування при відібранні таких пояснень поліцейськими Хорольського відділу поліції ГУНП в Полтавській області спростовується результатами службового розслідування за зверненням ОСОБА_1 .
Закриття кримінального провадження за фактом порушення ОСОБА_1 встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно майнову шкоду у великому розмірі, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, що не є реабілітуючою обставиною, не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності за спричинену внаслідок її протиправних дій майнову шкоду позивачеві. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, презумпцію вини заподіювача шкоди, яка не була спростована відповідачем, не врахував, та дійшов помилкових висновків про відсутність у відповідача обов`язку відшкодувати завдану позивачеві шкоду. 
З огляду на те, що позивач зазнав збитків внаслідок пожежі, пожежа сталася з вини відповідача, що підтверджується належними та допустимими доказами, поведінка відповідача була протиправною (вона не дотрималась вимог пожежної безпеки щодо заборони випалювання рослинності та її залишків на землях сільськогосподарського призначення), між збитками позивача і протиправною поведінкою відповідача є причинний зв`язок, апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову та відшкодування завданих позивачу збитків у розмірі, встановленому висновком комісійної судової товарознавчої експертизи № 1389/1390/1391 від 27.11.2020.
Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та за відсутності доказів грубої необережності позивача, що сприяла виникненню або збільшенню шкоди, а також матеріального становища відповідача, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди.
За правилами частин першої, тринадцятої статі 141 ЦПК України ухвалюючи нове рішення апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат по сплаті судового збору, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно наявних в матеріалах справи квитанцій та виписок про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України за подання позовної заяви ФГ «Пшиченки» було сплачено 8 326,18 грн, за подання апеляційної скарги на рішення суду - 12 489,28 грн, а всього - 20 815,46 грн, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Пшиченки» - задовольнити.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2022 року - скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Позов Фермерського господарства «Пшиченки» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Пшиченки» 555 078 грн у відшкодування майнової шкоди та 20 815,46 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна