ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року 
м. Київ

справа № 815/4422/16
касаційне провадження № К/9901/38073/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 (суддя Гусев О.Г.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017  (головуючий суддя - Скрипченко В.О., судді - Золотніков О.С., Осіпов Ю.В.) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення,  податкової вимоги, 

УСТАНОВИВ:
У вересні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -  позивач, платник) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області (далі - Інспекція, відповідач, контролюючий орган), в якому просила визнати протиправними та скасувати: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.06.2016 №Ф№0006791304, податкові повідомлення-рішення від 15.07.2016 №0009181304, №0009161304, рішення від 15.07.2016 №0009171304,  рішення від 30.06.2016 №130/64, вимогу про сплату податкового боргу (недоїмки) від 04.08.2016 №1245-17.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначила про відсутність у неї трудових відносин з вказаними у акті перевірки особами, внаслідок чого відповідно у неї відсутній обов`язок надавати до податкової служби повідомлення про прийняття на роботу, укладання трудового договору, утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску і військового збору із сум виплаченої (нарахованої) заробітної плати таким особам.
Одеський окружний адміністративний суд постановою від 20.10.2016, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017, позов задовольнив, визнав протиправними та скасував: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.06.2016 №Ф0006791304, податкові повідомлення-рішення від 15.07.2016 №0009181304, №0009161304, рішення від 15.07.2016 №0009171304, рішення від 30.06.2016 №130/64, вимогу про сплату податкового боргу (недоїмки) від 04.08.2016 №1245-17.
Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку про протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги з підстав відсутності у позивача трудових відносин із зазначеними в акті перевірки особами та, відповідно, відсутності у позивача обов`язку подавати до податкової служби повідомлення про прийняття на роботу, укладання трудового договору, утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску і військового збору із сум виплаченої (нарахованої) заробітної плати таким особам.
Інспекція, не погодившись з прийнятими судовими рішеннями, звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Стверджує про не утримання, не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску і військового збору із сум виплаченої (нарахованої) заробітної плати особам, які працювали в салоні краси, який належить позивачу без відповідного оформлення з такими особами трудових відносин.
В касаційній скарзі не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права, контролюючий орган фактично викладає обставини, якими він керувався під час прийняття оскаржуваних рішень та вимог.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 24.07.2017 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи з суду першої інстанції. 
У запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 15.05.2023 прийняв касаційну скаргу до провадження та призначив справу до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні на 16.05.2023.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій установлено, що контролюючим органом проведено фактичну перевірку позивача з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за перевіряємий період з 01.01.2013 по дату завершення фактичної перевірки, за результатами якої складено акт від 30.06.2016  №2020/15-54-13-04/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог: 
підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), внаслідок чого позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 39897,00 грн;
підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, в результаті чого занижено зобов`язання по сплаті військового збору на загальну суму 2818,50 грн;
пункту 6.2 статті 6, пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, в результаті чого донараховано суму єдиного соціального внеску у розмірі 112592,80 грн;
підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, пункту 119.2 статті 119 ПК України, що призвело до неподання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) за 2-4 квартали 2013 року, 1-4 квартали 2014 року, 1-4 квартали 2015 року, 1 квартал 2016 року; 
підпункту 291.4.2 пункту 291.4 статті 291 ПК України, а саме порушено умови перебування суб`єкта господарювання, що застосовує спрощену систему оподаткування, на другій групі єдиного податку;
постанови Кабінету Міністрі України від 17.06.2015 №413 в частині неподання до органів державної податкової служби повідомлення про прийняття працівника на роботу.
На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято:
вимогу від 04.08.2016 №1245-17 про сплату податкового боргу у сумі 83365,86 грн; 
податкове повідомлення-рішення від 15.07.2016 №0009181304;
рішення від 15.07.2016 №0009171304;
податкове повідомлення-рішення від 15.07.2016 №0009161304;
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.06.2016 №Ф0006791304;
рішення від 30.06.2016 №130/64 про анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Фактичною підставою для прийняття зазначених рішень і вимог слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки про те, що позивач використовувала працю найманих осіб, з якими не були укладені трудові договори, заробітна плата виплачувалась без нарахування єдиного соціального внеску, який повинен перераховуватися відповідно до 8 класу професійного ризику у розмірі 36,85%, 3,6% (з 01.01.2016 - 22%), чим були порушені вимоги пункту 6.2 статті 6, пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, що призвело до заниження єдиного соціального внеску на загальну суму 112592,80 грн. Також, в порушення вимог підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України позивачем занижено зобов`язання по сплаті військового збору на загальну суму 2818,50 грн.
Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, Верховний Суд виходить із такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. 
Пунктом 299.10 статті 299 ПК України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;
4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.
Пунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:
1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;
5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;
6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;
7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;
8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;
9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку за період до 01.01.2011 визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.
Відповідно до частини 3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-УІ, який набрав чинності з 01.01.2011 (далі - Закон №2464), платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування вважаються платниками єдиного внеску.
Платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством (пункт 1 частини першої статті 4 Закону №2464).
Положеннями частини першої статті 4 зазначеного Закону передбачено, що роботодавцями, зокрема, є: підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, незалежно от форм власності, видів діяльності, в тому числі філії, відділення, представництва та інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і ведуть самостійно розрахунки із застрахованими особами; підприємці (фізичні особи) незалежно від обраної системи оподаткування; фізичні особи, які самостійно забезпечують себе роботою, і фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудових договорів (контрактів).
Платники єдиного соціального внеску - це також застраховані особи, зокрема: наймані працівники, які виконують роботи на підприємствах, в установах і організаціях, в інших юридичних осіб, у фізичних осіб - підприємців на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством; у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, у інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту); фізичні особи, які на підставі цивільно-правових договорів виконують роботи (надають послуги) на підприємствах, в установах і організаціях, у фізичних осіб - підприємців або осіб, які забезпечують себе роботою самостійно; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності; особи, які займаються професійною незалежної діяльністю (науковою, літературною, художньою, артистичної, освітньою або викладацькою, медичною або юридичною практикою, в тому числі адвокатською або нотаріальною діяльністю), які отримують доходи безпосередньо від цієї діяльності, при умови, що ці особи не є найманими працівниками чи ж підприємцями; особи, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності.
Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону №2464 визначено, що базою нарахування єдиного внеску для роботодавців є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону №108.
Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач є підприємцем з 2010 року, основними видами діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, надання послуг перукарями та салонами краси, згідно свідоцтва платника єдиного податку.
Також, судами було встановлено та підтверджується матеріалами справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 орендувала у позивача робоче місце за договором від 05.05.2016 №05/16, відповідно до якого щомісячно сплачувала орендну плату у розмірі 500 грн.  Також, ОСОБА_2 надавала послуги позивачу за договором від 05.05.2016  №06/16, предметом якого є проведення майстер класу по парафінуванню, що підтверджується відповідними актами прийому наданих послуг, квитанціями про оплату наданих послуг.
Позивачем з ОСОБА_3 був укладений договір від 11.01.2016 №110116, предметом якого є оренда обладнання за адресою: АДРЕСА_1 , за яким позивач орендує крісло для педикюру КП-3, підставку педікюрну триногу з регулятором висоти для професійного використання, кедрову фітобочку (фітосауна), розмір орендної плати за весь об`єкт складає 2000,00 грн за місяць. 
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено з позивачем договір  від 23.07.2014 №07/14, предметом якого є оренда робочого місця в салоні краси « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актами прийому наданих послуг з оренди робочого місця, копіями податкових декларацій ОСОБА_4 за 2013 -2015 роки, квитанціями про сплату орендної плати. 
Крім того, позивачем укладалися з іншими суб`єктами господарювання договори оренди робочого місця, комплексу предметів та обладнання, зокрема з: ОСОБА_5 - від 16.05.2016 №07/16; ОСОБА_6 - від 03.01.2015 №01/16; ОСОБА_7. - від 01.06.2016 №13 /16; ОСОБА_8 - від 12.06.2016 №12/16; ОСОБА_9. - від 01.06.2016 №08/16; ОСОБА_10. - від 10.06.2016 №07/16; ОСОБА_11. - від 03.01.2016 №02/16; ОСОБА_12. - від 03.01.2016 №03/16; ОСОБА_13. - від 03.01.2016 №04/16; ОСОБА_14. - від 03.06.2016 №09/16.
Ураховуючи встановлені судами обставини щодо відсутності у позивача трудових взаємовідносин із зазначеними вище суб`єктами господарювання та наявності господарських взаємовідносин за договорами оренди приміщення, обладнання та предметів, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у позивача обов`язку надавати повідомлення про прийняття на роботу, укладання трудового договору, утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску і військового збору із сум виплаченої (нарахованої) заробітної плати.
Відповідно у контролюючого органу були відсутні підстави для анулювання реєстрації платника єдиного податку позивача, оскільки нею не було порушено вимог ПК України щодо перебування платником єдиного податку.
Доводи скаржника про те, що вказані особи працювали у позивача за договором найму не підтверджено жодними доказами, в той час як за правилами частини другої статті 71 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність зазначених вище рішень та вимог.
Відповідач у касаційній скарзі фактично просить про переоцінку, додаткову оцінку доказів стосовно взаємовідносин позивача із зазначеними вище суб`єктами господарювання, що знаходиться поза межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017), якою передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень суду не встановлено.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова