ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 р.	Справа № 532/2205/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі :
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Токар  А.В., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.03.2023 р. (ухвалене суддею Мороз Т.М.,  повний текст якого  складено 23.03.2023 р.)   по справі № 532/2205/22
за позовом              ОСОБА_1  до             Департаменту патрульної поліції ,             Інспектора УПП в Одеській області 6 батальйону  2  полку старшого лейтенанта поліції Кравцова М.О.                     про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора 6 батальйону  2  полку  УПП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Кравцова М.О., в якому просив: скасувати постанову про накладення  на нього  адміністративного стягнення у вигляді  штрафу в розмірі 340 грн. по справі  про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване  не в автоматичному режимі серії ЕАР № 62585884 від 07.12.2022 р.; справу  про адміністративне правопорушення закрити. 
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.03.2023 р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.03.2023 р. та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог:  КУпАП, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання учасники справи своїх  представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 
Згідно із ч. 4 ст. 229, ч. 2  ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове  засідання  всіх учасників справи, фіксування судового засідання  за допомогою технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що 07.12.2022 р. інспектор   6 батальйону   2  полку  УПП в Одеській області старший лейтенант поліції Кравцов М.О. винес постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,  зафіксоване не в автоматичному режимі серії  ЕАР № 6258584 від 07.12.2022 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП,  за те, що він 07.12.2022 р. о 15.12 год. в м. Одеса, шосе Київське 1 км, керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser Prado», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км на годину, у зв`язку з чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті  більше ніж на 20 км/год., швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam (серійний номер ТС008402), чим порушив  п. 12.4  Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (в подальшому – Правила). 
Не погоджуючись із вищевказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відмовляючи  у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції  виходив з того, що  оскаржувана  постанова обґрунтована, у зв`язку з чим не  підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 цього Кодексу.
Відповідно  до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із  п. 12.4 Правил, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Судовим розглядом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 07.12.2022 р.  близько о 15.12 год., керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser Prado», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Одеса, шосе Київське 1 км, рухався зі швидкістю 74 км на годину, у зв`язку з чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті  більше ніж на 20 км на годину, що підтверджується відеозаписом  (файл № 1670425937_13200_I2O7_151217) з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam II № ТС008402.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що  Сертифікатом перевірки типу вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II визначено, що прилад відповідає типу засобів вимірювальної техніки застосовним вимогам Технічного регламенту законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 року № 94.
Можливість використання виробу «TruCAMLTІ20/20» виробництва LaserTechnologyInc. також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язкута захисту інформації України експертного висновку від 07.09.2021 р. № 04/05/02-2522, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26520 від 10.11.2022 р. лазерний вимірювач швидкості руху транспортних засобів LTI 20/20 TruCam II № ТС008402 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач швидкості, діапазон - від 2 км/год. до 320 км/год., максимально допустима похибка ±2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год. Свідоцтво чинне до 10.11.2023 р.
Таким чином, суд апеляційної  інстанції погоджується з висновком суду першої  інстанції, що перевищення швидкості транспортним засобом, яким керував позивач підтверджується належними та допустимими доказами.
Доводи апелянта, що  відсутні докази того, що перевищення  швидкості  здійснено  ним саме в населеному пункті, суд апеляційної  інстанції вважає помилковими з наступних  підстав.  
На офіційному сайті Патрульної поліції України http://patrol.police.gov.ua опубліковано підходи, згідно з якими поліцією на засадах відкритості здійснюється фіксація порушень Правил за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam: 1. На сайті та у соцмережах публікується карта, де позначені ділянки, на яких вимірюється швидкість; 2. На дорозі встановлені відповідні знаки, які попереджають про фото- та відеофіксацію порушень; 3. У місцях фіксації порушень стоїть службовий автомобіль з увімкненими синіми проблисковими маячками.
Відповідно до карти розташування пристроїв вимірювача швидкості TruCam, опублікованої на вищезазначеному офіційному сайту патрульної поліції, пристрій  вимірювання швидкості TruCam  з 20.11.2019 р. розташований в м. Одеса, Київське шосе. 
Крім того, як вбачається з роздруківки оглянутого файлу 1670425937_І3200_1207_151217, на ньому, зокрема,  містяться  географічні  координати місця вчинення правопорушення, дата та час вчинення правопорушення,  що підтверджує, що позивач,  керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser Prado», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Одеса, шосе Київське 1 км, рухався зі швидкістю 74 км на годину.
Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно  до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана  постанова відповідача обґрунтована та не підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.03.2023 р. – без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 9,  229,  243, 271, 286,  308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  
                                                  
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.03.2023 р. по справі № 532/2205/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич    Я.В. П`янова