ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року 
м. Київ

справа № 820/4969/16
касаційне провадження № К/9901/31755/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової  Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 (суддя - Тітов О.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 (головуючий суддя - Тацій Л.В., судді - Подобайло З.Г., Григоров А.М.) у справі  за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейський фонд розвитку" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-  
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Європейський фонд розвитку" (далі - Товариство, позивач, платник) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - Управління, відповідач, контролюючий орган), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Управління від 22.06.2016 № 0000721402, №0000731402.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач послався на те, що суми витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість були сформовані ним по реальним правочинам, що пов`язані із його господарською діяльністю, у тому числі з ТОВ «Каіс», ТОВ «СП «Агросфера М», СТОВ «Агрофірма «Україна Нова», ТОВ «АФ «Подолівська», СТОВ «Лан», ТОВ «АПК Зачепилівське», ТОВ «АПК Донець», ПОСП «Бурлуцьке» СТОВ АФ «Барвінківська», ТОВ «Агрозем», ТОВ «Нертус», ТОВ «Фідленс-Україна», ПСП «Огульчанське», ТОВ «Кернел-трейд», ТОВ «Нертус», ТОВ «Сігмаблейзер Україна», ТОВ «Сеолан», ТОВ «Еккоплюс», ТОВ «Техпромбуд», ТОВ «Віндерра», ТОВ «Укр-Сантана», ТОВ «Регіон-Трейдінг». Вважає правомірним включення до складу витрат підприємства собівартість загиблої птиці. Зазначив, що висновки акту перевірки базуються на припущеннях, не підтверджуються об`єктивними даними, а прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. 
Харківський окружний адміністративний суд постановою від 02.03.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017, позов задовольнив, скасував податкові повідомлення-рішення від 22.06.2016 № 0000721402, №0000731402.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Товариством правомірно сформовані витрати та податковий кредит з податку на додану вартість за  господарськими операціями із вказаними вище контрагентами, оскільки такі операції підтверджені належними первинними документами, відбулися реальні зміни майнового стану платника податків, господарські операції спричинили зміни в структурі активів і зобов`язань платника податків та сприяли отриманню доходу, а відтак зазначені податкові повідомлення рішення підлягають скасуванню. Також, суди дійшли висновку про правомірне включення до складу витрат собівартість загиблої птиці.  
Управління, не погодившись з прийнятими судовими рішеннями, звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Стверджує про не підтвердження господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами з огляду на не підтвердження господарських операцій з наведеними контрагентами належними первинними документами; наявність недоліків у первинних документів; відсутності інформації щодо наявності у контрагентів позивача основних засобів, виробничих активів та трудових ресурсів; наявності негативної податкової  інформації відносно контрагентів позивача. Зауважує про безпідставне включення до складу витрат собівартість загиблої птиці.  
В касаційній скарзі не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права, контролюючий орган фактично викладає обставини, якими він керувався під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Позивач у запереченнях на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень, просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій залишити без змін.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15.05.2017 відкрив провадження за касаційною скаргою Управління.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27.07.2018 прийняв касаційну скаргу Управління до провадження та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 01.05.2023 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 02.05.2023.
Відповідачем 15.02.2022 заявлено клопотання про процесуальну заміну відповідача відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 та наказів Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529, від 24.12.2020 №755. 
Статтею 52 КАС України встановлено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
У відповідності до положень частини першої статті 52 КАС України у справі здійснено заміну відповідача - Головне управління ДФС у Харківській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Харківській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України (ЄДРПОУ ВП 43983495).
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій установлено, що Управлінням проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт перевірки від 31.05.2016 №267/20-40-14-02-07/24271057 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог:
підпунктів 14.1.36, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14, статті 22, пункту 44.1 статті 44, пунктів 135.1, 135.2, підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135, пунктів 137.1, 137.4 Податкового кодексу України (далі - ПК України ,у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в наслідок чого позивачем завищено доходи за 2014 рік на суму 20988924,00 грн;
статей 1, 9  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 (далі - ПС(Б)О №15 «Дохід»), що призвело до завищення позивачем доходів за 2015 рік у розмірі 10296012,00 грн;
підпунктів 14.1.36, 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, статті 22, пункту 44.1 статті 44, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 ПК України, в наслідок чого завищено витрати за 2014 рік на загальну суму 19383625,00 грн;
пункту 44.1 статті 44, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, в наслідок чого завищено витрати (адміністративні витрати) за 2014 рік на загальну суму 1758444,00 грн;
статей 9, 1 Закону №996-ХІV, пунктів 4-7, 10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (далі - ПС(Б)О №16 «Витрати», пунктів 4, 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» (далі - ПС(Б)О №9 «Запаси»), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, в результаті чого завищено витрати за 2015 рік у розмірі 9800154,00 грн;
підпункту 44.1 пункту 44, пункту 189.1 статті 189, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 ПК України, в наслідок чого занижено податкові зобов`язання за перевіряємий період на загальну суму 249406,00 грн;
пункту 15-2 підрозділу 2 розділу ХХ, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 ПК України, внаслідок чого занижено суму податкових зобов`язань за перевіряємий період на 155683,00 грн;
пунктів 30.1, 30.2, 30.8 статті 30, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 197.21 ПК України, в результаті чого позивачем занижено суму податкового зобов`язання за квітень 2014 року у розмірі 2194335,00 грн;
пункту 15.1 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, в результаті чого позивачем безпідставно сформовано суму податкових зобов`язань за грудень 2014 року на суму 2639667,00 грн;
статті 187 ПК України, в наслідок чого позивачем безпідставно сформовано суму податкових зобов`язань за серпень 2014 на суму 1558118,10 грн;
пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України, в результаті чого позивачем завищено суму податкових зобов`язань за перевіряємий період в розмірі 2059202,00 грн;
пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.4 статті 201 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту в перевіряємому періоді  на загальну суму 351689,00 грн;
пункту 198.4 статті 198 ПК України, в результаті чого завищено податкових кредит у грудні 2014 року на суму 2356667,00 грн;
пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит у перевіряємому періоді в розмірі 1960031,00 грн;
На підставі зазначених вище висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.06.2016 №0000721402, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 904309,00 грн та №0000731402, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 2578956,00 грн, за штрафними санкціями у розмірі 2839074,00 грн.
За наслідками адміністративного оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень, рішенням Державної фіскальної служби України від 05.09.2016 №19151/16199-99-11-01-01-25 скаргу залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення - без змін.
Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, Верховний Суд виходить із такого.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що в податковому обліку під витратами слід розуміти суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). 
Конкретний склад витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та порядок їх визначення регламентовано статтею 138 ПК України.
Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пункту 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. 
Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пункт 138.8 статті 138 ПК України).
Не включаються до складу витрат при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності, та витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пункт 139.1 статті 139 ПК України).
За визначенням підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду. 
Підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Згідно з абзацами першим та другим пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV).
Відповідно до статті 1 цього Закону (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Щодо висновків контролюючого органу стосовно порушення позивачем підпункту 44.1 статті 44, підпункту 135.5.15  пункту 135.5 статті 135, пункту 137.16 статті 137 ПК України, враховуючи норми пункту 7 ПС(Б)О №15 "Дохід", внаслідок чого занижено суму доходу за 2014 рік на суму 585190 грн в частині списання птиці без документального підтвердження, порушення позивачем вимог статей 1, 9 Закону №996-ХІV, підпункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пунктів 5, 7 ПС(Б)О № 15 "Дохід", внаслідок чого занижено суму доходу за 2015 рік на суму 661832,00 грн в частині списання птиці без документального підтвердження за 2015 рік, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Харківський окружний адміністративний суд постановою від 17.02.2015, яка набрала законної сили,  у справі №820/17548/14 за позовом ТОВ "Європейський фонд розвитку" до Нововодолазької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, встановив, що видами діяльності за КВЕД позивача є: оптова торгівля хімічними продуктами; мисливство, відловлювання тварин і надання пов`язаних із ними послуг; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням  і кормами для тварин; оптова торгівля фруктами і овочами; оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Позивач здійснює діяльність з вирощування в природних умовах та виключно із застосуванням натуральних кормів і допоміжних матеріалів дикої птиці за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Бахметівка, вул. Леніна, 115 Б, на орендованих об`єктах та із застосуванням власних основних засобів, для здійснення такої діяльності на підприємстві також наявний штат відповідних працівників, що підтверджується копіями договорів оренди землі, копіями свідоцтв та витягів про право власності на будівлі та вольєри для тварин, копіями технічних паспортів на них.
В обґрунтування висновків акту планової перевірки про порушення позивачем вимог підпункту 44.1 статті 44, підпункту 135.5.15 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.16 статті 137 ПК України включенням до складу витрат підприємства собівартість загиблої птиці в загальній сумі 585190,00 грн контролюючий орган зазначив, що на підприємстві відсутні висновки ветеринарного лікаря про причини загибелі (падежу), протоколи (акти) патологоанатомічного розтину трупів тварин, наказ (розпорядження) керівника підприємства про встановлення винної особи, документи уповноважених державних органів, що підтверджують факт стихійного лиха (довідка метеорологічної чи сейсмологічної служби, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про стихійне лихо); відсутні акти органу пожежного нагляду про пожежу та її наслідки; документи про відправлення біологічних відходів на ветсанутильзавод для утилізації, акти захоронення трупів птиці та інших біомас у діючих скотомогильниках чи біотермічних ямах, акти про термічне знешкодження (спалення) туш загиблих птиць. На підприємстві відсутні документи щодо огляду ветлікарем трупів, його розпорядження щодо прибирання трупів, збирання трупів, передача на утилізацію в біотермічній ямі та безпосередньо утилізації в ній.
Судами установлено, що протягом 2014 року на підприємстві відбувалось поступова загибель птахів (диких качок та фазанів), всього за цей час загинуло 19856 одиниці птахів на загальну суму 585190,44 грн, що підтверджується актами на вибуття поточних біологічних активів тваринництва, картками обліку руху птиці (для спеціалізованих господарств) і службовими записками працівників підприємства. Собівартість загиблої птиці в загальній сумі 585190,44 грн включена позивачем до складу витрат підприємства.
Позивач на підтвердження факту падежу (загибелі) птиці (диких качок та фазанів) під час її вирощування і відгодівлі надав до суду акти на вибуття поточних біологічних активів тваринництва, картки обліку руху птиці (для спеціалізованих господарств) і службові записки працівників підприємства. Зазначені первинні документи відповідають вимогам статті 9 Закону №996-ХІV, пункту 2.4 Положення про порядок документального забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення №88).
Також, судами установлено, що Київський районний суд м. Харкова рішенням від 17.11.2016, яке набуло законної сили, у справі №640/17238/16, в якій Товариство брало участь в якості відповідача встановлено, що Товариство здійснює діяльність з вирощування диких качок і фазанів. Оскільки в процесі вирощування не використовуються штучні корми та ліки, а птиця утримується в природних умовах існування, то відбувається її природна загибель під час вирощування. На підприємстві відбулася загибель диких качок і фазанів від природних причин під час вирощування. За фактами загибелі птиці, яка настала внаслідок природних причин в ході її вирощування, було складено акти списання. Зазначеним рішенням суду встановлено, що загальна кількість фактично загиблої птиці відповідає кількості, яка зазначена у відповідних актах списання. Викладена в актах списання інформація щодо кількості загиблої птиці і причин гибелі підтверджується актами на вибуття поточних біологічних активів тваринництва, картками обліку руху птиці (для спеціалізованих господарств) і службовими записками працівників підприємства. Загальна вартість фактично загиблої від природних причин птиці в ході її вирощування на підприємстві склала 1247022,00 грн. 
Товариство склало податкову звітність у чіткій відповідності до вимог закону  і правомірно віднесло до складу витрат підприємства собівартість загиблої птиці в загальній сумі 1247022,00  грн.
Пунктом 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 30 "Біологічні активи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.11.2005 № 790, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.12.2005 за N 1456/11736 (далі - ПС(Б)О №30 "Біологічні активи") передбачено, що біологічні перетворення - процес якісних і кількісних змін біологічних активів; група біологічних активів - сукупність подібних за характеристиками, призначенням та умовами вирощування тварин або рослин; поточні біологічні активи - біологічні активи, здатні давати сільськогосподарську продукцію та/або додаткові біологічні активи, приносити в інший спосіб економічні вигоди протягом періоду, що не перевищує 12 місяців, а також тварини на вирощуванні та відгодівлі.
Відповідно до пункту 17 ПС(Б)О №30 "Біологічні активи" витрати, пов`язані з біологічними перетвореннями біологічних активів, визнаються витратами основної діяльності.
Втрати від падежу птиці слід враховувати в складі собівартості продукції по окремій статті "Непродуктивні витрати" відповідно до підпункту 3.19 Методичних рекомендацій з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Мінагрополітики від 18.05.2001 № 132 (далі - Методичні рекомендації №132). Витрати на утримання худоби і птиці (без витрат на незавершене виробництво) на кінець року включаються до собівартості продукції тваринництва (підпункт 9.1 Методичних рекомендацій № 132).
Пунктом 14 ПС(Б)О № 16 "Витрати" передбачено, що до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку. Інші прямі витрати включаються до виробничої собівартості продукції відповідно до пункту 11 ПС(Б)О №16 «Витрати».
Ураховуючи зазначені правові норми та встановлені фактичні обставини у даній справі, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність включення до складу  витрат собівартість загиблої птиці в загальній сумі 1247022,00 грн та необґрунтованістю висновків контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 249406,00 грн в частині списання птиці з балансу.
Крім того, позивач мав господарські взаємовідносини з постачальниками: ТОВ "СП "Агросфера М" за договором поставки від 03.12.2014 №31214/1, від 18.12.2014 №181214/1, предметом яких є постачання зерна кукурудзи загальною кількістю 7000 тон на загальну суму 14140000,00 грн (в тому числі ПДВ у розмірі 2356666,67 грн)
На підтвердження факту постачання кукурудзи позивачем надано до суду видаткові накладні,  платіжні доручення, тощо.
Транспортування кукурудзи не здійснювалось, згідно актів приймання-передачі та складських квитанцій переоформлення права власності здійснювалось на елеваторі ТОВ "Власівський мірошник", що підтверджується відповідними складськими квитанціями, актами приймання-передачі. ТОВ "СП "Агросфера М" здійснювало зберігання кукурудзи в кількості 7000 тон на ТОВ "Власівський мірошник" за договором складського зберігання від 04.12.2014 №60.
Придбану кукурудзу позивач реалізував Українсько-американському спільному підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс".
Так, між позивачем (постачальника) та УАСП ТОВ "Каіс" (покупець) було укладено договори поставки від 11.12.2014 №1112 ЄВ, від 15.12.2014 №1512ЄВ, від 19.12.2014 №1912ЄВ, предметом яких є поставка кукурудзи в загальній кількості 7000 тон.  Транспортування кукурудзи не здійснювалось, переоформлення відбувалось відповідно до актів приймання-передачі. 
На виконання зазначених договорів позивач отримував від ТОВ "СП "Агросфера М" товари, які в подальшому поставлялись УАСП ТОВ "Каіс", на підтвердження чого позивачем надано до суду видаткові накладні, супровідні документи на товар, податкові накладні, платіжні доручення, тощо.
Судами також установлено, що між ТОВ "СП "Агросфера М" та ПП "Агрохолдінг Торнадо" укладено договори комісії від 20.10.2014, від 22.10.2014, за умовами яких ПП "Агрохолдинг Торнадо" зобов`язалось від свого імені, але за рахунок та в інтересах ТОВ СП "Агросфера М" укласти договір складського зберігання зерна кукурудзи З класу загальною кількістю 7000 тон. Між зазначеними сторонами укладено договір переведення боргу від 11.12.2014, за умовами якого ТОВ СП "Агросфера М" перевела на себе заборгованість ПП "Агрохолдинг Торнадо" за договором складського зберігання зерна №48 від 23.10.2014.
Судовими інстанціями установлено, що надані первинні документи відповідають вимогам Закону №996-ХІV та у повному обсязі відображають і підтверджують зміст господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Ураховуючи зазначені встановлені судовими інстанціями обставини у даній справі, колегія суддів не може погодитись з твердженнями скаржника про порушення позивачем вимог підпунктів 14.1.36,  14.1.56 пункту 14.1 статті 14, статті 22, пункту 44.1 статті 44, пунктів 135.1, 135.2, підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135, пунктів 137.1, 137.4 ПК України щодо завищення доходів за 2014 рік на 13198333,00 грн по взаємовідносинам з ТОВ "Каіс" в частині реалізації товарів, придбаних у ТОВ "СП "Агросфера М"; порушення вимог підпунктів 14.1.36, 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, статті 22, пункту  44.1 статті 44, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України щодо  завищення витрат за 2014 рік по взаємовідносинам з ТОВ "СП "Агросфера М" на суму 11783333,00 грн; порушення пункту 15.1 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України щодо безпідставного формування суми податкових зобов`язань по взаємовідносинам з ТОВ "Каіс" за грудень 2014 року на суму 2639667,00 грн; порушення пункту 198.4 статті 198 ПК України щодо завищення податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "СП "Агросфера М" у грудні 2014 року на суму 2356667,00 грн.
Судовими інстанціями установлено, що між позивачем та ТОВ "Сігмаблейзер Україна" укладено агентський договір про надання послуг від 01.11.2011 №25/11, предметом якого є надання агентських послуг, які включають в сабе: дослідження ринку попиту на товари, які реалізовуються довірителем; дослідження ринкових цін на товари; проведення переговорів з покупцями довірителя щодо поставок товарів; формування заявок на поставку товарів; формування цін на товари, визначені в заявках; забезпечення документообігу між довірителем та покупцями; інші супутні послуги, які не суперечать умовам цього договору та чинного законодавства України.
На підтвердження зазначених господарських взаємовідносин позивачем надано до суду акти приймання-передачі виконаних робіт, звіти про вартість поставленого товару, протоколи узгодження договірної ціни, звіти про обсяги поставленого товару, реєстри заявок на поставку товарів, реєстри розрахунків на оплату товару, реєстри видаткових накладних на товар.
Позивачем надано копії угод про співпрацю між ТОВ "Сігмаблейзер України" та контрагентами позивача, що свідчать про обізнаність покупців позивача щодо повноважень агента діяти від імені позивача.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №640/17238/16, що набрало законної сили, в якому Товариство приймало участь на стороні відповідача, встановлено, що укладений між позивачем та ТОВ "Сігмаблейзер Україна" агентський договір від 01.11.2011 №25/11 відповідає вимогам чинного законодавства, є дійсними, укладений з дотриманням вимог закону, містить усі суттєві умови.
Виконання умов зазначеного договору підтверджується звітами про вартість поставленого товару, протоколами узгодження договірної ціни, звітами поставленого товару, реєстрами заявок на поставку товарів, реєстрами розрахунків на оплату товару, реєстрами видаткових накладних на товар, які містять найменування послуг, які були отримані платником податку за цим договором, найменування контрагентів, покупців, обсяг господарських операцій (послуг) шляхом посилання на первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з поставки товарів, і визначення їх обсягу у вартісному вимірі.
Акти приймання - передачі виконаних робіт (наданих агентських послуг) і місячні звіти містять відомості про фактично надані послуги та інформацію про конкретні обсяги та напрями надання таких послуг.
Вказані первинні документи дають змогу чітко встановити зміст господарської операції, в тому числі визначити, які фактично послуги були надані, за якими напрями вони були використані, а також містять дані щодо обсягу таких послуг.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2015, яка набрала законної сили, у справі №820/17548/14 за позовом Товариства до Нововодолазької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, встановлено, що вказані агентські послуги були необхідні і фактично були використані Товариством у зв`язку з підготовкою, організацією і веденням виробництва, а також в процесі реалізації продукції і дотримання вимог клієнтів щодо її якості, з організації виробничого процесу і процесу здійснення поставок покупцям продукції відповідача.
Також, позивач (покупець) мав господарські взаємовідносини з постачальником ПСП "Огульчанське" за договорами поставки від 11.03.2015 №110315/1, від 04.03.2015 №4.03.15/1, предметом яких було постачання соняшнику. В подальшому придбаний соняшник позивач поставив на адресу ТОВ "Фідленс-Україна" на підставі договору поставки зерна від 11.02.2015 №13, ТОВ "Кернел-трейд" за договором поставки від 01.04.2015 №Х-1378/15. За вказаним поставками проведено розрахунки, заборгованість відсутня, про що вказано контролюючим органом в акті перевірки від 13.04.2016  №206/20-20-14-08/24271057, в якому окрім зазначеного зазначено про нереальність господарських операцій Товариства в частині придбання товару у ПСП "Огульчанське" і подальшої його реалізації в адресу ТОВ "Фідленс Україна", ТОВ "Кернел-трейд" за березень, квітень 2015 року. За наслідками вказаного акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.044.2016 №0000281400, яке було скасовано постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі №820/4816/16. Судом встановлено, що у зазначеній справі досліджувались господарські операції Товариства в частині придбання товару у ПСП "Огульчанське" та подальшої його реалізації в адресу ТОВ "Фідленс Україна", ТОВ "Кернел-трейд", які є предметом даної справи. Наведеними судовими рішеннями встановлено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами за вищевказаними договором; зібрані докази у їх сукупності свідчать про те, що господарські операції позивача з його контрагентом мали товарний (реальний) характер, вчинені в межах та з метою господарської діяльності суб`єктів господарювання.
Судовими інстанціями також установлено, що в період з 01.01.2014 по 05.02.2015 позивач здійснював операції з експорту зернових відповідно до контракту від 01.12.2014 №11214/1 з фірмою "Profit" Sp.z.o.o (Польща).
За результатами здійснення операцій з вивезення товарів за межі митної території України за вказаним контрактом, Товариством застосовано нульову ставку при визначені оподаткування податком на додану вартість.
Відповідно до пункту 15-2 підрозділу 2 ХХ ПК України (в редакції від 17.01.2015), тимчасово до 31 грудня 2017 року включно від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами-виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств-виробників.
Операції з вивезення в митному режимі експорту зернових та технічних культур, зазначених в абзаці першому цього пункту, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що у 2015 році по операціям з вивезення у митному режимі експорту зернових, які здійснені позивачем було правомірно застосовано нульову ставку при визначенні оподаткування податком на додану вартість експортних операцій за наведеним вище контрактом.
Позивач (постачальник) також мав господарські взаємовідносини із покупцем - СТОВ "Агрофірма "Україна Нова" за договором поставки 01.01.2011 №01/01/11-УН, предметом якого є постачання товару відповідно до умов договору. 
На підтвердження виконання зазначених операцій позивачем надано до суду заявки на поставку, видаткові накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення, податкові накладні, тощо.
При складенні зазначених податкових накладних, Товариство скористалося пільгою по податку на додану вартість згідно з пунктом 15-1 підрозділу 2 розділу XX ПК країни (у редакції 2014 року).
Відповідно до листа від 30.12.2014 №791 СТОВ "Агрофірма "Україна Нова" попросило позивача повернути попередню оплату, перераховану на підставі рахунку-фактури від 01.04.2014 №ПЕ-000000000286. Позивач 30.12.2014 перерахував на користь СТOB "Агрофірма "Україна Нова" попередню оплату, яку було здійснено на підставі рахунку-фактури у загальному розмірі 10971675,20 грн без податку на додану вартість.
За наслідками такого повернення коштів, позивач склав розрахунки коригування від 30.12.2014 №466 до податкової накладної від 11.04.2014 №158, від 30.12.2014 №465 до податкової накладної від 07.04.2014 №93.
Відповідач в акті перевірки дійшов висновку, що зазначений договір постави не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому пільги з податку на додану вартість були застосовані безпідставно.
Водночас, надані позивачем первинні документи підтверджують наміри здійснення господарської операції з постачання товарів за вказаним договором поставки, шо підтверджується здійсненням попередньої оплати.
Ураховуючи зазначені встановлені обставини у даній справі, колегія суддів вважає вірним висновок судів про безпідставність визначення позивачу контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 2194335,00 грн.
Відповідно до договору поставки від 01.08.2014 №01/08-ЕФР ТОВ "Нертус" поставило позивачу агрохімікати на загальну суму 9120350,88 грн, в тому числі податку на додану вартість у розмірі 1520058,48 грн, що підтверджується видатковими і податковими  накладними. Позивач повністю розрахувався з ТОВ "Нертус" за придбаний товар шляхом заліку зустрічних однорідних вимог.
Придбані агрохімікати у подальшому були реалізовані на загальну суму 9348708,60 грн іншим суб`єктам господарювання, а саме: СТОВ "Агрофірма "Україна Нова", СТОВ "Агрофірма "Подолівська", СТОВ "Лан", СТОВ "АПК "Зачепилівське", ТОВ "АПК "Донець", ПОСП "Бурлуцьке", СТОВ "Агрофірма "Барвінківська", ТОВ "Агрозем",
На підтвердження подальшої реалізації придбаних агрохімікатів позивачем надано до суду відповідні договори, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, тощо.
Зазначені підприємства-покупці повністю розрахувались із позивачем за придбаний товар шляхом безготівкового розрахунку та зарахування зустрічних однорідних вимог.
Надані первинні документи  відповідають вимогам Закону №996-ХІV та у повному обсязі відображають і підтверджують зміст господарських операцій між позивачем та його контрагентами. 
Колегія суддів не може погодитися з твердженням відповідача про нереальність господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами з підстав неналежного відображення таких операцій у податковому обліку контрагентами позивача, оскільки, як зазначалось раніше, платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.
Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування витрат та податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.
Суд не приймає до уваги посилання податкового органу на окремі недоліки в оформленні первинних документів платника податків, зокрема у товарно-транспортних накладних, оскільки формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.
Верховний Суд не може погодитися з твердженням контролюючого органу про відсутність у контрагента позивача основних засобів, складських приміщень, виробничих активів, матеріальних ресурсів, управлінського або технічного персоналу, оскільки наведені доводи були досліджені судами попередніх інстанцій, надано їм відповідну оцінку.
Приймаючи до уваги встановлення судами використання позивачем у власній господарській діяльності придбаних товарно-матеріальних цінностей, руху активів, колегія суддів не приймає посилання скаржника на відсутність доказів використання товару у господарській діяльності та неправомірність формування витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість за наведеними вище господарськими операціями. Зазначені доводи і доводи податкового органу про не підтвердження господарських операцій досліджено судами та надано їм відповідну оцінку.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Відповідач доводами касаційної скарги не спростовує висновків судів попередніх інстанцій щодо правомірності відображення у податковому обліку витрат та податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями з наведеними вище контрагентами. Контролюючий орган касаційною скаргою не обґрунтував і не зазначив, у чому полягає неправильне застосування судами норм матеріального права.
Відповідач у касаційній скарзі фактично просить про переоцінку, додаткову оцінку доказів стосовно реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами, що знаходиться поза межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 КАС України, якою передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень суду не встановлено.
Керуючись статтями 52, 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Замінити відповідача - Головного управління ДФС у Харківській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ ВП 43983495).
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова   В.В. Хохуляк