Постанова                                                 
Іменем України                             
 
29 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 203/2165/22
провадження № 61-12512св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач),  Грушицького А. І.,                        Литвиненко І. В.,
 
учасники справи:
скаржник - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
суб`єкт оскарження- державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Крайняк Максим Сергійович,
заінтересована особа (стягувач)- Громадська організація «Інвалідів «Карітас»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року в складі колегії суддів: Барильської А. П., Деркач Н. М., Куценко Т. Р., в справі за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на дії та бездіяльність державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Крайняка Максима Сергійовича,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст вимог
 
У червні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у                     м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Крайняка М. С. (далі - державний виконавець Соборного ВДВС), заінтересована особа - Громадська організація «Інвалідів «Карітас» (далі -                ГО «Інвалідів «Карітас»).
 
Скарга мотивована тим, що у провадженні Кіровського районного суду                          м. Дніпропетровська перебуває справа № 203/1905/22 за позовом                                    ГО «Інвалідів «Карітас» до АТ КБ «ПриватБанк», ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ТзДВ «СК «Кредо» про захист прав невизначеного кола споживачів.
 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська  від 14 червня                  2022 року в справі № 203/1905/22 задоволено заяву ГО «Інвалідів «Карітас» про забезпечення позову, заборонено АТ КБ «ПриватБанк», ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ТзДВ «СК «Кредо», їх працівникам, а також будь-яким іншим особам, які діють в їх інтересах або за їх дорученням, ухилятись від виконання чи перешкоджати будь-яким чином виконанню договорів страхування, що були укладені між споживачами (страхувальниками) та ПрАТ «СА «Інгосстрах» та/або ТзДВ «СК «Кредо», за посередництвом страхового агента АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин АТ КБ «ПриватБанк» з ПрАТ «СК «Інгосстрах» та з ТзДВ «СК «Кредо» з обслуговування страхових продуктів ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ТзДВ «СК «Кредо», відмовляти, ухилятись чи перешкоджати (ускладнювати будь-яким чином) клієнтам та діючим споживачам страхових послуг у пролонгації, переукладенні на нових умовах, укладенні нових договорів страхування, внесенні змін до існуючих договорів страхування, надавати страхувальникам (споживачам страхових послуг) менш сприятливі умови укладання та виконання договорів страхування з ПрАТ «СК «Інгосстрах» та/або ТзДВ «СК «Кредо», ніж надаються у випадках укладання договорів страхування з іншими страхувальниками, перешкоджати здійсненню страхових платежів, блокувати списання страхових платежів в овердрафт з рахунків страхувальників та обмеження страхувальників (споживачів страхових послуг) у користуванні банківською послугою «Регулярний платіж», спонукання страхувальників (споживачів страхових послуг) до припинення здійснення страхових платежів та/або договірних відносин з ПрАТ «СК «Інгосстрах» та/або ТзДВ «СК «Кредо», примушення до укладання договорів страхування з іншими страховиками.
 
16 червня 2022 року постановою державного виконавця Соборного ВДВС Крайняка М. С. було відкрито виконавче провадження № 69249598 з виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня                                  2022 року в справі № 203/1905/22. У день відкриття виконавчого провадження державним виконавцем складено вимогу до керівника АТ КБ «ПриватБанк», якою на останнього покладено обов`язок довести до відома підлеглих працівників заборону щодо вчинення будь-яких дій, визначених виконавчим документом - ухвалою від 14 червня 2022 року в справі № 203/1905/22, виданою Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, та попередити підлеглих працівників про кримінальну відповідальність, передбачену                    статтею 382 КК України, за умисне невиконання зазначеного рішення суду.
 
Скаржник зазначав, що в ухвалі Кіровського районного суду                                                    м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року місцезнаходженням боржника                АТ КБ «ПриватБанк» зазначено адресу: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д,               а у постанові про відкриття виконавчого провадження № 69249598 зазначена інша адреса АТ КБ «ПриватБанк», а саме: м. Дніпро, вул. Набережна                Перемоги, 32. Матеріали виконавчого провадження № 69249598 в Автоматизованій системі виконавчих проваджень не містять заяви про відкриття виконавчого провадження з доказами заявника на підтвердження місцезнаходження майна АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Дніпро,                        вул. Набережна Перемоги, 32. А тому дії державного виконавця, пов`язані із прийняттям до примусового виконання ухвали суду від 14 червня 2022 року, є протиправними та такими, що порушують вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України                           від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).
 
Також зазначав, що ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про забезпечення позову від 14 червня 2022 року є рішенням немайнового характеру, яке забороняє АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти певні дії, а тому підлягає виконанню в порядку, визначеному частиною четвертою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій, державний виконавець доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складання акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Складання вимоги державним виконавцем під час виконання рішення щодо  заборони боржнику вчиняти певні дії частиною четвертою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено. Таким чином, наявність вимоги державного виконавця підтверджує, що останній обрав неправильний порядок виконання рішення, яке забороняє боржнику вчиняти певні дії та свідчить про намір виконати ухвалу суду від 14 червня 2022 року як рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
 
Крім того, керівник юридичної особи не належить до кола осіб, які наділені функціями держави з примусового виконання рішень та не є представником влади, а отже, в силу відсутності повноважень з примусового виконання рішень, керівник не може провести виконавчі заходи, визначені частиною четвертою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження». АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою - державним банком, єдиним акціонером якого є Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України. АТ КБ «ПриватБанк» до цього часу так і не було повідомлено державним виконавцем про дату та час проведення виконавчих дій за місцезнаходженням юридичної особи - боржника, під час яких уповноваженим особам АТ КБ «ПриватБанк» буде повідомлено до відома резолютивну частину рішення та складено акт у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», для виконання ухвали суду від 14 червня 2022 року в справі № 203/1905/22.
 
Посилаючись на вказані порушення, банк просив суд:
- визнати протиправними дії державного виконавця Соборного ВДВС                    Крайняка М. С. у межах виконавчого провадження № 69249598 в частині прийняття до виконання ухвали Кіровського районного суду                                                      м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року в справі № 203/1905/22 без належних доказів місцезнаходження майна АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32; 
- визнати протиправними дії державного виконавця в частині формування та направлення вимоги державного виконавця від 16 червня 2022 року керівнику АТ КБ «ПриватБанк», передбаченої положеннями Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення, яке забороняє боржнику вчиняти певні дії; 
- зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 69249598 та вимогу від 16 червня 2022 року.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Кіровський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 17 серпня 2022 року відмовив у задоволенні скарги АТ КБ «ПриватБанк».
 
Ухвала суду мотивована тим, що банк, посилаючись на те, що державним виконавцем порушено порядок відкриття виконавчого провадження, не надав будь-яких належних доказів, які б спростовували актуальність відповідної інформації та належності АТ КБ «ПриватБанк» на праві власності нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32, станом на дату подачі заяви стягувачем та відкриття виконавчого провадження. Тому суд дійшов висновку, що відкриття виконавчого провадження за вибором стягувача за місцезнаходженням майна боржника, відбулось з дотриманням вимог статті 3, частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктів 3, 10 Розділу ІІІ Інструкції № 512/5. Крім того, суд виходив з того, що вимога державного виконавця від 16 червня 2022 року складена з дотриманням положень статей 13, 18 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 10 Розділу І Інструкції № 512/5, оскільки така вимога  спрямована на реальне виконання рішення суду та її винесення не суперечить вимогам чинного законодавства, у тому числі статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», на що посилався скаржник. Оскільки суд не встановив порушень чинного законодавства та неправомірності винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та вимоги державного виконавця від 16 червня 2022 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 10 листопада 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково. Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року скасував та постановив нове судове рішення, яким скаргу АТ КБ «ПриватБанк»
залишив без розгляду.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та залишаючи скаргу без розгляду, апеляційний суд виходив із того, що АТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк звернення до суду зі скаргою, на що суд першої інстанції не звернув уваги та розглянув скаргу по суті.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
12 грудня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду                 від 10 листопада 2022 року в частині залишення скарги без розгляду та ухвалити нове рішення, яким скасувати ухвалу Кіровського районного суду                   м. Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року та задовольнити скаргу АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.
 
Підставами касаційного оскарження заявник зазначає: порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права; суд не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі                                            № 439/1493/15, від 04 лютого 2022 року в справі № 925/308/13. Крім того, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, які виникли між учасниками цієї справи, а саме: статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 449 ЦПК України, зокрема, щодо початку перебігу строку на оскарження дій або бездіяльності виконавця в разі неналежного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції про пропуск скаржником строку на звернення до суду із цією скаргою є помилковими, оскільки апеляційний суд не дослідив належності направлення боржникові  АТ КБ «ПриватБанк» постанови про відкриття виконавчого провадження, а отже, не встановив, з якої дати починається перебіг 10-денного строку для оскарження дій органу ДВС.
 
Вказує, що відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» орган ДВС повинен був не пізніше 16 червня 2022 року надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме на адресу АТ КБ «ПриватБанк», яка зазначена у виконавчому документі, а саме: м. Київ,                            вул. Грушевського, 1Д. Однак у порушення зазначеної норми, постанова про відкриття виконавчого провадження № 69249598 була вручена банку державним виконавцем 16 червня 2022 року за адресою у м. Дніпрі, а не за юридичною адресою, де розташований головний офіс та керівництво банку, на що неодноразово  вказував банк та що не взято судом до уваги.
 
Також зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив матеріали справи та не врахував подання банком на електронну адресу суду першої інстанції  клопотання про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на дії органу ДВС, що свідчить про формальний та поверхневий підхід до перегляду справи апеляційним судом. Висновки апеляційного суду є проявом застосування апеляційним судом надмірного формалізму та обмежують право АТ КБ «ПриватБанк» на доступ до суду, спрямовані на порушення принципу юридичної визначеності та права АТ КБ «ПриватБанк» на справедливий та публічний розгляд справи, і як наслідок, - права на ефективний засіб юридичного захисту в суді.
 
Доводи інших учасників справи
 
У лютому 2023 року ГО «Інвалідів «Карітас» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а висновки суду апеляційної інстанції - законними та обґрунтованими. Тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.
 
Справа надійшла до Верховного Суду у лютому 2023 року.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Суди встановили, що в провадженні Кіровського районного суду                                       м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 203/1905/22 за позовом                      ГО «Інвалідів «Карітас» до АТ КБ «ПриватБанк», ПрАТ «СК «Інгосстрах»,                       ТзДВ «СК «Кредо» про захист прав споживачів.
 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська  від 14 червня                  2022 року в справі № 203/1905/22 задоволено заяву ГО «Інвалідів «Карітас» про забезпечення позову, заборонено АТ КБ «ПриватБанк», ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ТзДВ «СК «Кредо», їх працівникам, а також будь-яким іншим особам, які діють в їх інтересах або за їх дорученням, ухилятися від виконання чи перешкоджати будь-яким чином виконанню договорів страхування, що були укладені між споживачами (страхувальниками) та ПрАТ «СА «Інгосстрах» та/або ТзДВ «СК «Кредо», за посередництвом страхового агента АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин АТ КБ «ПриватБанк» з ПрАТ «СК «Інгосстрах» та з ТзДВ «СК «Кредо» з обслуговування страхових продуктів ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ТзДВ «СК «Кредо», відмовляти, ухилятись чи перешкоджати (ускладнювати будь-яким чином) клієнтам та діючим споживачам страхових послуг в пролонгації, переукладенні на нових умовах, укладенні нових договорів страхування, внесенні змін до існуючих договорів страхування, надавати страхувальникам (споживачам страхових послуг) менш сприятливі умови укладання та виконання договорів страхування з ПрАТ «СК «Інгосстрах» та/або ТзДВ «СК «Кредо», ніж надаються у випадках укладання договорів страхування з іншими страхувальниками, перешкоджати здійсненню страхових платежів, блокувати списання страхових платежів в овердрафт із рахунків страхувальників та обмеження страхувальників (споживачів страхових послуг) у користуванні банківською послугою «Регулярний платіж», спонукання страхувальників (споживачів страхових послуг) до припинення здійснення страхових платежів та/або договірних відносин з ПрАТ «СК «Інгосстрах» та/або ТзДВ «СК «Кредо», примушення до укладання договорів страхування з іншими страховиками.
 
16 червня 2022 року керівник ГО «Інвалідів «Карітас» подав до Соборного ВДВС заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня                       2022 року в справі № 203/1905/22.
 
До вказаної заяви долучено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна від 31 серпня 2020 року                   № 222116767, відповідно до якої АТ КБ «ПриватБанк» на праві власності належить нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Дніпро,                                 вул. Набережна Перемоги, 32, що територіально відноситься до Соборного району м. Дніпра.
 
Постановою державного виконавця Соборного ВДВС Крайняка М. С.                                     від 16 червня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69249598 з примусового виконання ухвали Кіровського районного суду                                                        м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року.
 
Після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем на адресу керівника АТ КБ «ПриватБанк» направлено вимогу від 16 червня 2022 року, в якій вимагалось довести до відова підлеглих працівників заборону щодо вчинення будь-яких дій, визначених виконавчим документом - ухвалою                                     від 14 червня 2022 року в справі № 203/1905/22, виданою Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, та попередити підлеглих працівників про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, передбачену статтею 382 КК України.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                  2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вказаним вимогам закону.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
 
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
 
Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
 
За змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 449 ЦПК України, можна зробити висновок про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права, і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.
 
Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.
 
Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 14 серпня 2019 року в справі № 910/7221/17; від 12 січня 2021 року в справі № 910/8794/17;                                  від 12 жовтня 2021 року в справі № 918/333/13-г.
 
За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.
 
При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.
 
Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
 
Згідно зі статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями                 пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
 
Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду                      від 02 грудня 2020 року у справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).
 
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18, даючи оцінку співвідношенню норм Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» щодо встановлення строків у календарних та робочих днях виснувала, що «стаття 74 Закону України                    від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС» і що «Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».
 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).
 
Залишаючи скаргу банку без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження та вимога прийнята державним виконавцем 16 червня 2022 року, проте банк звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця 29 червня 2022 року, тобто з пропуском десятиденного строку, встановленого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України. Банк не подав до суду першої інстанції клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою, а без вирішення такого питання його скарга не може бути розглянута по суті.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
 
Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження та вимога винесені державним виконавцем 16 червня 2022 року. 
 
Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»  копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
 
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
 
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
 
Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі-підприємцю під розписку (частина шоста статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем виконано вимоги зазначеної норми статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» та         16 червня 2022 року направлено документи виконавчого провадження на юридичну адресу заявника у м. Києві (т. 1 а. с. 64-66). Також документи виконавчого провадження вручено наручно 16 червня 2022 року уповноваженій особі АТ КБ «ПриватБанк» за адресою у м. Дніпрі (т. 1 а. с. 59), що й не заперечувалося скаржником як під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, так і в касаційній скарзі.
 
Тобто про оскаржувану постанову та вимогу державного виконавця банку стало відомо 16 червня 2022 року, тому перебіг десятиденного строку на подачу скарги почався 17 червня 2022 року, тоді як останній день подачі скарги був 27 червня 2022 року, однак скаргу подано 29 червня 2022 року, тобто з пропуском 10-денного строку для подачі такої скарги.
 
Посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що строк повинен обраховуватися саме з часу отриманням АТ КБ «ПриватБанк» документів виконавчого провадження за його юридичною адресою у м. Києві на                                       вул. Грушевського, 1Д не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки визначальним для обчислення процесуальних строків для подання скарги стороною виконавчого провадження на рішення дії чи бездіяльність державного виконавця є саме день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, а не порядок і спосіб надсилання чи повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, чи за якою адресою особа отримала такі документи.
 
Крім того, Верховний Суд враховує те, що як відомо з відкритих джерел, а саме з офіційного веб-сайту АТ КБ «ПриватБанк» в розділі «Контакти» зазначено адресу для кореспонденції саме: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро. Крім того, сам же скаржник в своїй скарзі зазначає адресу для листування -                               вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро. Більш того, кореспонденція, яка направляється на юридичну адресу скаржника у м. Києві перенаправляється на адресу у м. Дніпрі.
 
Виходячи з зазначеного, посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не дослідив належності направлення боржникові  АТ  КБ «ПриватБанк» постанови про відкриття виконавчого провадження, а отже, не встановив, з якої дати починається перебіг 10-денного строку для оскарження дій органу ДВС, є безпідставним, оскільки суд встановив та матеріалами справи підтверджено і скаржником не заперечувалось отримання документів виконавчого провадження 16 червня 2022 року наручно за адресою у м. Дніпрі.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив матеріали справи та не врахував подання банком на електронну адресу суду першої інстанції  клопотання про поновлення строку на звернення до суді зі скаргою на дії органу ДВС, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги. Так, як вбачається з матеріалів справи, клопотання про поновлення строків на подання скарги відсутнє як в самій скарзі, так і як окремо подане. Натомість в скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що рішення та дії державного виконавця можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів, а тому строк для подання скарги спливає 30 червня 2022 року, що суперечить вимогам закону, оскільки як передбачено частиною першою статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк.
 
Посилання в касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 листопада 2020 року в справі                                            № 439/1493/15, від 04 лютого 2022 року в справі № 925/308/13, не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки висновки, зроблені апеляційним судом, не суперечать висновкам, які містяться у зазначених постановах Верховного Суду.
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду залишити без змін.
 
Щодо клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» про розгляд справи з повідомленням та викликом учасників справи
 
У касаційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Роїк О. О. заявила клопотання про розгляд справи з повідомленням та викликом учасників справи.
 
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Таким чином, питання виклику учасників справи у судове засідання суд вирішує з урахуванням конкретних обставин справи та встановленої необхідності надання пояснень учасниками справи.
 
Частиною п`ятою та шостою статті 279 ЦПК України врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
 
При обговоренні доповіді судді-доповідача про проведені підготовчі дії та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності виклику в судове засідання учасників справи для надання ними пояснень та про розгляд справи у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
 
Оскільки розгляд справи Верховним Судом здійснюється у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, а характер правовідносин не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін, то необхідність виклику учасників справи для надання пояснень у суді касаційної інстанції відсутня. Тому підстав для задоволення клопотання представника                      АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Роїк О. О. про розгляд справи з повідомленням та викликом учасників справи немає.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Відмовити в задоволенні клопотання Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розгляд справи з повідомленням та викликом учасників справи.
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Є. В. Петров
 
                                                                                              А. І. Грушицький
 
                                                                                              І. В. Литвиненко