ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/5900/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Кругового О.О.,
                               суддів:  Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі  апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення   Запорізького окружного адміністративного суду  від  26.12.2022  року, (суддя суду першої інстанції Калашник Ю.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/5900/22   за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
           10.10.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком матері особи з інвалідністю з дитинства;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком матері особи з інвалідністю з дитинства з моменту звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 13 червня 2022 року.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, як мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда II групи з дитинства до 16 років. Для отримання допомоги, позивач постійно отримує медичні висновки з Чернігівської центральної районної лікарні, одним з таких висновків є медичний висновок № 8 від 10.04.2012 про дитину - інваліда віком до 16 років. Згідно довідок до акта огляду Токмацької міжрайонної медико-соціальною експертної комісії від 17.02.2016, від 24.01.2017, від 06.02.2018, 04.03.2021 встановлено, що ОСОБА_2 є інвалід з дитинства. На момент встановлення інвалідності сину позивача виповнилося 16 років. За результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком матері особи з інвалідністю з дитинства, отримано повідомлення, що згідно рішення №084850003570 позивачу відмовлено в призначенні пенсії згідно заяви від 06.06.2022. Наголошує, що син позивача був визнаний інвалідом з дитинства у шістнадцятирічному віці, тобто до досягнення вісімнадцятирічного віку, а не дитиною - інвалідом, що є різними поняттями, в чинному законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а відтак вимога про необхідність подання висновку лікарсько- консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку стосується саме категорії дітей-інвалідів, а не інвалідів з дитинства, яким визнаний ОСОБА_2 . Враховуючи наведене, у відповідача відсутні будь-які правові підстави вимагати у позивача для призначення пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, подання медичного висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Отже, син позивача - ОСОБА_2 є інвалід з дитинства та згідно висновку МСЕК його інвалідність зараховано з дня народження. З урахуванням вищезазначеного просить позовні вимоги задовольнити.
          Запорізькій окружний адміністративний суд рішенням від 26.12.2022 в задоволенні адміністративного позову відмовив.
          Не погодившись з рішенням суду позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову.  Позивач наголошує, що приписи чинного законодавства не визначають необхідності настання інвалідності у дитини до 6 річного віку для умов призначення пенсії за віком її матері. 
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент звернення до суду виповнилося повних 56 років (а.с.10).
          У позивача є син – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).
          Згідно з медичним висновком про дитину – інваліда віком до 16 років від 10.04.2012 № 8, ОСОБА_2 визнано дитиною - інвалідом з 10.04.2012, тобто у віці 16 років (а.с.4).
          Відповідно до виписок до акту огляду МСЕК серії АВ №0666316 від 17.02.2016, АВ №0823603 від 24.01.2017, АВ №1009063 від 06.02.2018, 12ААВ № 091900 від 04.03.2022, ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності, причини: інвалід з дитинства (а.с.6-19).
           06.06.2022 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства згідно статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
          Рішенням ГУ ПФУ у Запорізькій області від 13.06.2022 №084850003570, позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства згідно статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю висновку ЛКК про те, що дитина мала медичні показання визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, а також довідки про виховання дитини до шестирічного віку.
          Вважаючи дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства протиправними, позивач звернулася із даним позовом до суду.
          Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, адже її синові інвалідність була встановлена у 16 років, документів на підтвердження наявності показань для встановлення інвалідності до 6 років позивачем не надано.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).
          Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.
          Згідно з п.2.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі – Порядок №22-1), при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.
          Відповідно до пункту 2.18 Порядку №22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).
          Отже, на момент виникнення спірних правовідносин, право на дострокову пенсію за віком мали матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а умови досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.
          За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю з дитинства.
          Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.
          Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» на момент виникнення спірних відносин установлювався ст.2 Закону №875-ХІІ, а також ст.1 Закону України від 06 жовтня 2005 року №2961-ІV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 2961-ІV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
          Відповідно до абз.3 ст.1 Закону №2961-ІV, дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
          При цьому, визначення терміну «інвалід з дитинства» не міститься ані в Законі №875-ХІІ, ані в Законі №2109-III.
          Зі змісту пункту 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.
          Отже, для призначення пенсії має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
          З аналізу вищезазначених норм вбачається, що якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
          Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.
          В свою чергу відповідно до статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Кабінет Міністрів України постановою №917 від 21.11.2013, затвердив Положення про лікарсько-консультативну комісії (далі – Положення №917).
Відповідно до пункту 3 Положення №917, лікарсько-консультативні комісії (далі - комісії) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
          У рішенні про утворення центральних комісій, комісій визначається їх персональний склад, місце та розпорядок роботи.
          До складу комісії входять голова, лікарі за спеціальностями, спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або практичний психолог.
          У засіданнях комісії можуть брати участь представники органів соціального захисту населення, психолого-медико-педагогічних консультацій, а також у разі потреби - представники державної служби зайнятості, інших підприємств, установ та організацій (за згодою).
          Організаційною формою роботи комісій є засідання. Періодичність проведення засідань комісії визначається її головою, але не рідше одного разу на місяць.
При цьому, відповідно до підпункту 6 пункту 7 розділу «Обов`язки і права комісій» Положення №917 комісії надають висновок про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.
           Зі змісту зазначених норм убачається, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, якщо дитина,            яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. При цьому, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
          Як убачається з наявних в матеріалах справи син позивача є інвалідом з        16 річного віку, при цьому, документів, що дитина могла бути визнана інвалідом до шестирічного віку позивачем не надано.
          Відповідно до статті    1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. 
          Водночас тлумачення поняття «інвалід з дитинства» як статус дитини-інваліда, який ця дитина набуває по досягненню нею 18 років є недоцільним, оскільки визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття «інваліда з дитинства», а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.
           Як встановлено судом син позивача ОСОБА_2 визнаний інвалідом у віці 16 років, тобто з цього часу набув статусу дитини-інваліда з відповідними правовими наслідками, тому за умовами вказаних вище нормативних актів, право позивачки на призначення дострокової пенсії за віком прямо пов`язано з наявністю висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. 
           Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від    15 травня 2019 року у справі № 330/2181/16-а, постановах Верховного Суду від 15.05.2019 справа № 330/2181/16-а, 19.01.2022 справа № 636/2618/17. 
           Отже, виходячи з зазначеного, підстави для призначення позивачу дострокової пенсії відсутні, оскільки в даному документу, на підтвердження наявності показань для визнання         лікарсько-консультаційною комісією її сина інвалідом до 6 річного віку, позивачкою не надано.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для зміни або скасування рішення суду немає.
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.12.2022 в адміністративній справі № 280/5900/22 – залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук