Постанова                                      
Іменем України                                 
 
12 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 208/10134/21
провадження № 61-10054св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - комунальний заклад «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунального закладу «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду        від 08 вересня 2022 рокуу складі колегії суддів: Барильської А. П.,               Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального закладу «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення до дня звільнення з роботи, сплати остаточного розрахунку та внесення періоду вимушеного відсторонення від роботи до страхового стажу для призначення пенсії.
Позовна заява мотивована тим, що починаючи з 13 вересня 2019 року і до          01 грудня 2021 року вона працювала на посаді акомпаніатора у комунальному закладі «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради.
З вересня 2021 року відповідач, в особі адміністрації, почав вимагати від неї дані про проходження позивачем вакцинування від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co-V-2. Крім того, 21 вересня  2021 року на педагогічній нараді директор ОСОБА_2 особисто повідомила про необхідність отримання сертифікату щодо проходження колективом Центру зазначеного щеплення, що є обов`язковим для можливості працювання закладу. 23 вересня 2021 року позивач повторно отримала вимогу щодо термінового, а саме 23 вересня 2021 року до 16.00 години, надання довідки про щеплення або довідки про протипоказання вакцинації, або тест ПЛР. Також директором повідомлено про перехід навчального процесу на дистанційний режим.
Оскільки з таким рішенням позивач не була згодна, вона та інші педагоги у складі ініціативної групи запропонували директору ОСОБА_2 здійснювати очне навчання, що було також підтримано деякими батьками, з чим адміністрація закладу не погодилася.
02 листопада 2021 року відбулася чергова оперативна нарада колективу, на якій директор центру наголосила, що згідно до Наказу МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням від 04 жовтня         2021 року № 2153 та пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України            від 09 грудня 2020 року № 1236, 08 листопада 2021 року всі працівники закладу, які відмовляються чи ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень від COVID-19, будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати, цей період відсторонення не увійде до страхового стажу для призначення пенсій та оплати тимчасової непрацездатності, а також цей період не увійде до стажу, що дає право на щорічну відпустку.
08 листопада 2021 року позивачка прибула до КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості», де знов повідомила директора, що не буде здійснювати щеплення, а саме вакцинування від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co-V-2, також не буде робити ПРЛ тести і отримувати довідку щодо наявності в неї протипоказань до такого щеплення, бо вважає це грубим порушенням її прав, проведення над нею незаконного медичного експерименту.
08 листопада 2021 року адміністрацією КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» її було ознайомлено із наказом від 08 листопада 
2021 року за № 143 к/тр «Про відсторонення від роботи працівників закладу, які відмовилися від профілактичних щеплень проти COVID-19», копію якого вона також в подальшому отримала. Після 08 листопада 2021 року позивач приходила на роботу, але її не допускали до роботи.
Зазначене вважає грубим порушенням її прав, а тому просить суд: 
визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 08 листопада 
2021 року за № 143 к/тр про відсторонення її, ОСОБА_1 , від роботи;
стягнути з КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» на її користь середньомісячний заробіток (з розрахунку суми виплат за 6 місяців поділити на шість та відняти одну четверту частину, яку було отримано раніше) за весь час відсторонення, починаючи з 08 листопада 2021 року до дня звільнення (01 грудня 2021), який на день пред`явлення позову становить 3 714,00 грн;
стягнути, враховуючи що відповідач порушив статтю 116 КЗпП України, яка передбачає виплату усіх сум працівника в день звільнення з відповідача, згідно статті 117 КЗпП України її середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку;
період вимушеного відстрочення ОСОБА_1 від роботи внести до страхового стажу для призначення пенсій та оплати тимчасової непрацездатності, що дає право на щорічну відпустку в повному обсязі.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська 
від 14 квітня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ прийнято на виконання вимог чинного законодавства, з врахуванням всіх пов`язаних аспектів у сфері забезпечення стану здоров`я як позивачки, так й інших осіб.
Додатковим рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 20 травня 2022 року заяву комунального закладу «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради про винесення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального закладу «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради 
5 000,00 грн у відшкодування понесених стороною відповідача судових витрат з оплати професійної правничої допомоги. В іншій частині вимог відмовлено.

 

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Ворона А. І., який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , задоволено.
Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2022 року та додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано наказ від 08 листопада 2021 року № 143 к/тр «Про відсторонення від роботи працівників закладу, які відмовилися від профілактичних щеплень проти COVID-19» в частині відсторонення з 08 листопада 2021 року від роботи без збереження заробітної плати акомпаніатора ОСОБА_1 .
Стягнуто з комунального закладу «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року, включно, у сумі 3 714,00 грн з відрахуванням обов`язкових податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з комунального закладу «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при винесенні наказу про відсторонення позивача від роботи у відповідача було відсутнє належним чином оформлене подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби, також відсутнє попередження працівника про майбутнє відсторонення від роботи в разі відсутності щеплення у встановленому законом порядку, у зв`язку із чим наказ про відсторонення позивача не можна вважати законним.
З огляду на вказане апеляційний суд вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення середньомісячного заробітку за час відсторонення від роботи, а саме з 08 листопада по 01 грудня 2021 року.
Натомість вимогу позивача про внесення періоду вимушеного відсторонення від роботи до страхового стажу для призначення пенсії колегія суддів вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки внесення періоду відсторонення від роботи до страхового стажу для призначення пенсії не належить до компетенції суду та вирішується згідно закону. Однак матеріали справи не містять відомостей щодо відмови Пенсійного фонду у зарахуванні періоду відсторонення від роботи до страхового стажу, зважаючи на те, що суд визнав зазначене відсторонення від роботи незаконним.

 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У жовтні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга комунального закладу «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у задоволенні заяви комунального закладу «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду                 від 08 вересня 2022 року відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2022 року справу зупинено касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року поновлено касаційне провадження у справі.
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі комунальний заклад «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 містить положення про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а його затвердження здійснено на підставі пункту 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».
Стаття 46 КЗпП України, стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня   2020 року № 1236 та наказ Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153, які є нормативно-правовою підставою для відсторонення працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, не передбачають обов`язку роботодавця здійснити відсторонення на виконання відповідного розпорядчого акту будь-якого компетентного державного органу, а встановлюють прямий обов`язок роботодавця самостійно вчинити до працівника прямо визначену законом дію - відсторонення.
Закон передбачає відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, без винятків, тобто і під час дистанційного навчання та канікул.
Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.
Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.
Також апеляційним судом не враховано, що наказом відповідача 
від 01 березня 2022 №13 к/тр зупинено дію наказу від 08 листопада 
2021 року №143 к/тр «Про відсторонення від роботи працівників закладу, які відмовилися від профілактичних щеплень COVID-19» до завершення воєнного стану в Україні. Допущено до роботи з 01 березня 2022 року відсторонених працівників.
 
Відзиву на касаційну скаргу не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
13 вересня 2019 року ОСОБА_1 прийнята на посаду акомпаніатора до Комунальний заклад «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради згідно з наказом № 170к/тр від 12 вересня          2019 року.
10 вересня 2021 року адміністрацією КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» КМР повідомлено позивача ОСОБА_1 про умови роботи в «жовтій» зоні закладів освіти з посиланням на інформацію, розміщену МОЗ.
21 вересня 2021 року Державною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій з 00.00 годин 23 вересня 2021 року встановлено «жовтий» рівень епідемічної небезпеки поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та застосовано обмежувальні протиепідемічні заходи, передбачені для «жовтого» рівня епідемічної небезпеки, окрім закладів освіти, в яких не менше як 80 відсотків працівників мають документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, чи міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини, або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини, які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, негативний результат тестування методом полімеразної ланцюгової реакції про одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою ЖДВЕП, зокрема з використанням мобільного додатку Порталу Дія, про що позивач         ОСОБА_1 повідомлена з боку адміністрації КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» КМР.
23 вересня 2021 року директором КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» КМР ОСОБА_2 винесено наказ «Про організацію освітнього процесу в закладі під час «жовтого» рівня епідемічної небезпеки.
23 вересня 2021 року ОСОБА_1 з боку адміністрації КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» КМР повідомлена про те, що з          24 вересня 2021 року відвідування закладу вихованцями призупиняється та навчання продовжується у дистанційному режимі, що також підтверджено сторонами.
08 листопада 2021 року КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» КМР видано наказ за № 143 к/тр, згідно до якого на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами від 20 жовтня 2021 року № 1096, наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», на підставі ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ, ст.ст. 46, 94 КЗпП України, проведеної роз`яснювальної роботи адміністрацією закладу серед персоналу щодо змісту зазначених нормативно-правових документів, попередження про обов`язковість профілактичних щеплень та про правові наслідки відмови або ухилення від їх проведення, яким: відсторонено з 08 листопада 2021 року від роботи без збереження заробітної плати працівників закладу, які відмовилися від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підтвердивши свою відмову письмовими заявами, серед яких зазначено і позивача - ОСОБА_1 - акомпаніатора, із зазначенням щодо терміну такого відсторонення - усунення умов такого відсторонення.
01 грудня 2021 року згідно до Наказу КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» КМР № 153 к/тр ОСОБА_1 , акомпаніатора, за угодою сторін звільнено з посади.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:
- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;
- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;
- в інших випадках, передбачених законодавством.
Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон № 2801-XII) громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.
Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі - Закон        № 1645-ІІІ) визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.
За статтею 1 Закону № 1645-ІІІ протиепідемічні заходи - це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.
Стаття 11 цього Закону визначає, що організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян.
 
Частиною першою статті 12 Закону № 1645-ІІІ передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу 
є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (речення третє частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).
У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 Закону № 1645-ІІІ).
Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (частина четверта статті 12 Закону № 1645-ІІІ).
Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань (речення перше частини шостої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).
Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України 
(далі - Положення про МОЗ), затвердженим постановою Кабінету 
Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.
Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, 
є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 зазначеного Положення).
Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). У первинній редакції до цього Переліку увійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 1236 новим пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:
1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;
2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;
3) взяття до відома, що:
- на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 
КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;
- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;
- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано 
в Законі України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон № 4004-XII) та в Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженої наказом МОЗ України № 66 від 14 квітня 1995 року (далі - Інструкція № 66).
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 66 з урахуванням змін, внесених наказом МОЗ від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.
Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.
Пунктом 2.5 Інструкції № 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.
Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки 
Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, 
частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 
Закону України «Про державну службу».
Отже, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника (див.: пункт 11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року 
у справі № 130/3548/21).
 
Чи переслідувало втручання у право позивача на повагу до його приватного життя легітимну мету, що випливає зі змісту пункту 2 статті 8 Конвенції
 
Наказом МОЗ від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ 
від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39, де зазначено COVID-19.
11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 ВООЗ офіційно визнала пандемію COVID-19.
 
Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 211) Кабінет Міністрів України у межах усієї території України встановив карантин на період із 
12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників).
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 
«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено в новій редакції. 
У подальшому, з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 09 грудня 2020 року 
№ 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, 
від 16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року 
№ 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928, 
від 23 грудня 2022 року № 1423 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу - до 30 квітня 2023 року). Наведені постанови встановлювали низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах.
24 грудня 2020 року МОЗ видало наказ № 3018, яким затвердило «Дорожню карту з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації 
у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках» 
(далі - Дорожня карта).
Дорожня карта передбачала, що імунізація населення безпечною та ефективною вакциною проти коронавірусної хвороби COVID-19 
є найважливішим компонентом стратегії Уряду України в подоланні гострої фази пандемії коронавірусної хвороби COVID-19. Загальною метою здійснення масової вакцинації населення стало припинення поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні.
Дорожня карта в первинній її редакції передбачала, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для всіх груп населення та професійних груп, проте наказом МОЗ від 27 жовтня 2021 року 
№ 2362 абзац про добровільність цієї вакцинації було виключено.
 
Поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні зумовлювало нагальну потребу вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме: для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети (див.: пункт 13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21).
Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21, щодо законності проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, правомірності відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, Верховний Суд під час вирішення цієї справи не вважає за необхідне окремо наводити мотиви цих обставин, які є ідентичними у всіх справах розглядуваної категорії.
 
Щодо пропорційності втручання у приватне життя
 
За відсутності індивідуалізуючих ознак конкретного спору, відповідно до пункту 14.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 
2022 року у справі № 130/3548/21, розглядаючи цю категорію справ, суд повинен оцінювати виключно питання пропорційності описаного втручання 
у приватне життя позивача.
Критерії оцінки пропорційності Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пункті 14.9 постанови від 14 грудня 2022 року у справі 
№ 130/3548/21. Зокрема, потрібно враховувати такі обставини:
- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);
- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;
- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;
- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням».
У справі, що переглядається, встановлено, що 13 вересня 2019 року ОСОБА_1 прийнята на посаду акомпаніатора до Комунальний заклад «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради, згідно з наказом № 170к/тр від 12 вересня 2019 року.
Згідно з пунктом 1.1 статуту комунального закладу «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради - «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» є багатопрофільним позашкільним комунальним унітарним закладом освіти.
Відповідно до пункту 2.1 статуту заклад є складовою частиною єдиної системи освіти, і призначений для розвитку та удосконалення творчіх і фізичних здібностей дітей, підлітків та юнацтва, організації їх дозвілля, координації діяльності дитячих і молодіжних суспільних організацій.
Заклад створено з метою: задовольняти потреби дітей і підлітків у додатковій освіті, учнівської молоді у професійному самовизначенні; створення оптимальних умов для інтелектуального розвитку особистості, задоволення інтересів, нахилів та обдарованостей учнів, розумного дозвілля, відпочинку та розваг; координації діяльності дитячих і молодіжних суспільних організацій; створення осередку організаційно-масової, інструктивно-методичної роботи з організації виховного процесу у позашкільний час з школою, середніми спеціальними і професійними технічними навчальними закладами, позашкільними установами різних відомств, громадськістю міста.
З посадової інструкції акомпаніатора вбачається, що акомпаніатор відноситься до категорії педагогічних працівників, який за основним місцем роботи проводить навчальну та організаційну діяльність (пункт 1.1).
Пунктами інструкції 2.1-2.4, серед іншого, визначено завдання та обов`язки акомпаніатора, який допомагає у комплектуванні гуртка, студії, відповідає за збереження кількості гуртків на період відсутності керівника гуртка.
Забезпечує музичний супровід на сучасному рівні виступів та репетицій вихованців гуртка.
Забезпечує на рівні з керівником гуртка участь колективу в масових заходах (виставки, фестивалі, концерти, конкурси, турніри, форуми, акції, шоу-програми тощо).
Забезпечує, під час проведення занять, дотримання правил охорони праці, техніки безпеки і протипожежної безпеки.
Застосовуючи наведені критерії оцінки пропорційності у приватне життя позивача, Верховний Суд враховує, що у справі, яка переглядається, суди встановили, що позивач працює на посаді акомпаніатора в Комунальному закладі «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради та належить до працівників, які підлягають обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом           SARS-CoV-2.
 
Наказом директора КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» КМРвід 08 листопада 2021 року № 143 к/тр «Про відсторонення від роботи працівників закладу, які відмовилися від профілактичних щеплень проти COVID-19» акомпаніатора ОСОБА_1 відсторонено від роботи з                         08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати до моменту усунення причин відсторонення.
Наказ про відсторонення позивача від роботи видано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами від 20 жовтня 2021 року № 1096, наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», статей 46, 94 КЗпП України.
Держава зобов`язана здійснити ефективні заходи - зокрема, правове регулювання та відповідну адміністративну практику - з метою захисту людини і суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України COVID-19. Через поширення хвороби під загрозою опинилося життя і здоров`я людей, фундаментальні конституційні цінності.
Під час протидії пандемії право на життя і право на охорону здоров`я є найбільш тісно пов`язаними. Відповідно до частини першої статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Згідно з частиною першою статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Зв`язок між цими конституційними правами полягає в тому, що недостатні, несвоєчасні та неефективні заходи держави у сфері охорони здоров`я в умовах пандемії можуть означати безпосереднє посягання на право кожної людини на життя.
Аналізуючи зазначені вимоги законодавства та враховуючи, що під час виконання ОСОБА_1 як акомпаніатором КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» КМР посадових обов`язків є необхідність у контактуванні з дітьми та іншими працівника цього підприємства, що підвищує ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяння його подальшому поширенню.
З огляду на те, що за позивачем на період відсторонення зберігалось робоче місце, трудовий договір не було припинено на час відсторонення, нарахування заробітної плати мало б відновитись одразу після усунення позивачем причин, що зумовили його відсторонення від роботи та після його допуску до роботи (виконання робіт), отже, Верховний Суд не встановив порушення права позивача на працю, передбачене у статті 43 Конституції України.
При цьому судом також враховано, що 01 грудня 2021 року згідно до наказу КЗ «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» КМР № 153 к/тр ОСОБА_1 , акомпаніатора, за угодою сторін звільнено з посади.
У постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Застосовуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, суд першої інстанції зробив обґрунтовані та цілком очевидні висновки, що принцип пропорційності втручання у право позивача на повагу до його приватного життя не було порушено в результаті відсторонення його від роботи у зв`язку з непроходженням обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 на час до моменту, коли буде усунуто причини такого відсторонення. За обставинами справи, що переглядається, загроза створення небезпеки оточуючим діями позивача (його бездіяльністю) переважає над метою обмеження втручання у право на повагу до його приватного життя.
У цій справі позивачем не доведено, а місцевим судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило непропорційне втручання у його приватне життя.
Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи, керувався тим, що обов`язковість щеплень є втручанням у право особи на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції, але таке втручання є виправданим з огляду на потребу охорони громадського здоров`я інших осіб, для попередження поширення серед населення захворювання, яке належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби, тому право позивача на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач не вакцинувався проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, що є обов`язковим, та не надав медичну довідку належної форми про абсолютні протипоказання для вакцинації.
Враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі 
№ 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), Верховний Суд погоджується, що відсторонення позивача відбулося правомірно, підставно та у порядку, передбаченому законодавством, оскільки характер виконуваної позивачем роботи передбачає велику кількість соціальних контактів на робочому місці, 
а тому відсутність вакцинації у позивача проти COVID-19 підвищувала ризик захворюваності оточуючих.
Об`єктивно оцінюючи загрозу, яку потенційно може нести невакцинований працівник, Верховний Суд виснував, що таке індивідуальне обмеження, 
а саме: тимчасове відсторонення невакцинованого працівника, відповідає загальновизнаному пріоритету захисту здоров`я суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України COVID-19.
З огляду на викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що за встановлених у справі обставин директор навчального закладу правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від роботи.
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення належним чином оцінив подані сторонами докази, точно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права, а апеляційний суд помилкового скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
За викладених обставин касаційна скарга підлягає задоволенню із скасуванням постанови апеляційного суду та залишенням в силі рішення місцевого суду.
Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу комунального закладу «Центр позашкільної роботи та дитячої творчості» Кам`янської міської ради задовольнити.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року скасувати.
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2022 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович