ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5037/23 Справа № 190/1778/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
секретар Керімова-Бандюкова Л.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , треті особи виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, товарна біржа «Слов`янська універсальна біржа» про визнання договору обміну нерухомим майном дійсним (суддя першої інстанції Фирса Ю.В., повний текст рішення складено 31 березня 2023 року),

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_5 , треті особи виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, товарна біржа «Слов`янська універсальна біржа» про визнання договору обміну нерухомим майном дійсним, в якому просили визнати дійсним договір обміну нерухомим майном від 23.01.1998 року, обмін квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,00 кв.м, жилою площею 27.50 кв.м укладений між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на виконання біржової угоди, який зареєстрований на Товарній біржі «Новый Век» 23.01.1998 року за № 3-16. Та зарестрований в П`ятихатському міському бюро технічної інвентаризації в книзі 23 сторінка 97, запис 4143.
Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , треті особи виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, товарна біржа «Слов`янська універсальна біржа» про визнання договору обміну нерухомим майном дійсним відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодились позивачі та через свого представника подали апеляційну скаргу, вважають, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтвання доводів апеляційної скарги вказують, що норми ч.2 ст. 47 УК України (в редакції 1963 року) не передбачаються державної реєстрації договору обміну житлового будинку (квартири).
Вказує, що роз`яснення Міністерства юстиції України № 17-12/44 « Щодо діяльності товарних бірж» оприлюднено 10.04.1998 року, в той час як договір обміну майном на товарній біржі укладено задовго до його оприлюднення, 23.01.1998 року. та наголошує на тому, що 06.02.1998 року в БТІ було зареєстровано право власності за позивачами на житловий будинок.
Зазначає, що на даний час позивачі не мають можливості скористатися правом власності на нерухоме майно, оскільки договір обміну нерухомим майном не був нотаріально посвідчений.
ОСОБА_4 просив заочне рішення П`ятихатського районного суду ніпропетровської області від 22 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Інші сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 січня 1998 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та імені неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір обміну нерухомого майна, згідно якого позивачі обміняли належну їм квартиру АДРЕСА_2 на житловий будинок АДРЕСА_3 , який був зареєстрований на товарній біржі «Новий век»/а.с.16/.
Згідно копії реєстраційного посвідчення, виданого П`ятихатським міським бюро технічної інвентаризації будинок АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 /а.с.15/.
Відповідно до копії довідки, виданої дочірнім підприємством комунального підприємства «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» № 57 від 31.10.2022 року право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 належить ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на підставі договору обміну нерухомого майна, посвідченого товарною біржею «Новий вік» від 23.01.1998 року, реєстровий номер 3-16/а.с.17./.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть /а.с.7/.
Відповідно до копії рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Біліменко С.Г. від 11 листопада 2022 року позивачу ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_3 відмовлено, оскільки договір обміну нерухомим майном нотаріально не посвідчений /а.с.23/.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний договір на момент його укладення підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню відповідно до вимог ст. 227 ЦК Української РСР та ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР такий договір не може бути визнаний дійсним.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
У відповідності до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України), що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Оскільки спірний договір обміну укладений та зареєстрований на Товарній біржі «Новый Век» 03 січня 1998 року, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), Закон України «Про власність», Закон України «Про товарну біржу».
Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.
На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України на момент вчинення правочину не було передбачено такої форми угоди, як біржова.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Відповідно до статті 42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).
Водночас згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.
За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Таким чином, у період укладання договору обміну нерухомого майна існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
Положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири). Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року в справа № 205/8493/16-ц (провадження № 61-40951св18), від 01 квітня 2020 року в справі № 754/1466/15-ц (провадження № 61-11804св18), від 21 липня 2021 року в справі № 640/3509/19 (провадження № 61-10287св20).
Крім того, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) роз`яснив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.
Таким чином, угоди щодо придбання на біржових торгах жилого будинку (квартири) чи його (її) частини вимагають оформлення в нотаріальній формі.
Ураховуючи вищевикладене, немає різниці, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею. Тому необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року в справі № 640/3509/19 (провадження № 61-10287св20).
Крім того, частиною другою статті 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у теперішній час не бажає посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі, доказів навмисного ухилення його від нотаріального оформлення угоди позивачі суду не надавали.
Установивши, що спірний договір обміну нерухомого майна нотаріально посвідчений не був, а доказів навмисного ухилення  ОСОБА_5 від нотаріального оформлення угоди позивачі суду не надали, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у позові.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін
Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                О. В. Халаджи
                                                                               
                                                                               О.Д. Канурна                                                                                                
Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 15 червня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                                 О. В. Халаджи