ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" червня 2023 р.           Справа№ 910/14712/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Чорногуза М.Г. 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 (повний текст рішення складено 20.03.2023)
у справі № 910/14712/22 (суддя Трофименко Т.Ю.)
За позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"           
про стягнення 48    689,31 грн,-
В С Т А Н О В И В :
У 2022 році Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 48    689,31 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було порушено термін доставки вантажу при виконанні перевезення за залізничною накладною № 23200986 від 03.09.2021, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення неустойку за порушення строку доставки вантажу у розмірі 48 689,31 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Рішення мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки перевезення за накладною було здійснено відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якою не передбачено продовження строку, встановленого у параграфі 7 статті 46  Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення 
Не погодившись із прийнятим рішенням, Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.          
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що строк позовної давності продовжився на період дії військового стану в Україні, а отже позов у справі подано у межах строку позовної давності. Відповідно до параграфу 1 ст. 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї угоди пред`являються щодо перевищення строків доставки вантажу - протягом 2 місяців. Також, апелянт зазначає, що УМВС немає положень щодо регулювання правовідносин у період введення воєнного стану, а відтак посилання місцевого господарського суду на параграф 4 ст. 48 УМВС є безпідставним, оскільки мова йде не про пропуск строку позовної давності як підстави для відхилення вимог, а про продовження строку позовної давності.  
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14712/22.
19.04.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/14712/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.09.2021 Відкритим акціонерним товариством "Мозирський нафтопереробний завод" відправлено залізницею зі станції Барбаров Білоруська залізниця на станцію Кременець Української залізниці на адресу одержувача - Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" вантаж, про що оформлено залізничну накладну № 23200986. 
29.10.2021 позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 2058 від 29.10.2021 з вимогою сплатити штраф у розмірі 30% провізної плати (162 297,70 грн), який становить 48      689,31 грн за перевищення терміну доставки вантажу, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 29.10.2021, фіскального чеку, списком згрупованого поштового відправлення № 130/29.10.21, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0505033342769 відповідачу 01.11.2021.
Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та без виконання, у зв`язку з чим похивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з частиною 1 статті  909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу відповідно до частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 307 Господарського кодексу  України  підтверджується складанням транспортної накладної.
Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.
Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.
Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
У відповідності до частини 2 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно з пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.
Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно зі статтею 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.
За приписами статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.
Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.
Також у Постанові Кабінету Міністрів України № 246 від 03.04.1993 "Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення" зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі УМВС) та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України слід забезпечити виконання цих угод.
Згідно з параграфом 1 статті 3 УМВС встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо-поромному сполученні.
Відповідно до параграфу 1 статті 14 УМВС у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.
Відповідно до параграфу 2 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу визначається, виходячи з наступних норм:
- для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;
- для інших відправок - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.
Також параграфом 3 вказаної статті передбачено, що доставка вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.
Згідно параграфу 5 ст. 24 УМВС, перебіг строку доставки вантажу починається з 0.00 год. дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають за повну.
Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача (параграф 7 ст. 24 УМВС).
За положеннями статті 23 Статуту залізниць України дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.
Відповідно до ст. 2 УМВС та додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів", розділу 1 пункту 2.1. "відправка" - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.
Відповідно до параграфу 7 статті 24 УМВС термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки та перевізник повідомляє одержувача про прибуття вантажу та можливість передачі вантажу у розпорядження одержувача. Порядок повідомлення одержувача визначається національним законодавством, яке діє у місці видачі вантажу.
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, згідно із залізничною накладною № 23200986 вантаж був відправлений для перевезення на адресу ПП "Амік Україна" від станції Новополоцьк Білоруської залізниці до станції Кременець Української залізниці.
Загальна відстань становить 506 км (272 км відстань перевезення по території Білорусі + 234 км відстань перевезення по території України) (графа 38 накладної), та складає 1 добу на кожні початі 200 км та становить 3 доби.
Разом з цим, в графі 27 накладної № 23200986, вбачається, що вантаж прибув на станцію призначення 10.09.2021 року. При цьому, у зазначеній вище накладній містяться відомості про затримку вантажу на 1 добу під час перевезення (на підставі актів № 11401 від 05.09.2021 на затримку вагонів та № 11415 від 05.09.2021 на випуск вагонів).
Таким чином, нормативний термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 УМВС, становить 5 діб (3 доби + 1 доба на операції, пов`язані з відправленням вантажу + 1 доба затримки (графа 32), а тому кінцевий термін доставки вантажу становить 08.09.2021.
Однак, як вбачається з накладної № 23200986, фактичний термін доставки вантажу становить 7 діб, що є порушенням терміну доставки, визначеного ст. 24 УМВС доставки на 2 доби.
Згідно з параграфом 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.
У параграфі 2 статті 45 УМВС встановлено, що розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:
- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;
- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки; 
- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що долучений позивачем розрахунок неустойки до позовної заяви є обґрунтованим та арифметично правильним.
Параграфом 1 статті 47 УМВС передбачено, що позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення претензії.
Згідно з параграфом 3 статті 46 УМВС претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо.
Як зазначалося вище, 29.10.2021 позивачем було пред`явлено претензію відповідачу, отже строк позовної давності зупинився. При цьому, відповідач  отримав претензію 01.11.2021, оскільки відповідачем протягом 180 денного періоду з дня отримання претензії не надано відповіді на зазначену претензію, то з 01.05.2022 продовжився перебіг строку позовної давності, який мав спливти 13.05.2022.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач посилався на порушення відповідачем термінів доставки вантажу за вказаною залізничною накладною, визначені статтею 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, у зв`язку із чим просить суд першої інстанції стягнути з відповідача штраф на підставі статті 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення у розмірі 48 689,31 грн.
Поряд з цим відповідач звернувся до місцевого господарського суду з заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності та зазначив, що позивач звернувся до суду поза межами встановлених Угодою строків, а також беручи до уваги те, що пропущення таких строків приписами УМВС віднесено до безумовних підстав для відмови в задоволенні відповідних вимог, відповідач просить застосувати строк позовної давності.
Також, відповідач звернув увагу суду, що міжнародний характер Угоди про міжнародні вантажне сполучення, до якої приєдналась Україна та якою не передбачено поновлення, продовження строків позовної давності за будь-яких обставин, тому як вважає відповідач, позивач помилково посилається на те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії воєнного стану.
Одночасно, зі змісту відповіді позивача на відзив вбачається, що останній зазначає про набарання з 17.03.2022 чинності Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період дії воєнного стану, яким було внесені зміни до Цивільного кодексу України, а саме розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено п.19 "У період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії". 24.02.2022   Указом Президента України № 64/2022 було введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указами Президента України Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року воєнний стан продовжено по 25 серпня 2022 року.  На підставі наведеного позивач вважає, що  строки позовної давності за накладною продовжені, у зв`язку з чим позов пред`явлено в межах строку позовної давності, визначеної згідно ст. 258 ЦК України, параграфу 1 ст. 48 УМВС.
Враховуючи наведене позивач вважає, що строки позовної давності за Накладною № 23200986 продовжені, у зв`язку із чим позов пред`явлено в межах строку позовної давності, визначеної згідно ст. 258 ЦК України, параграфу  1 ст. 48 УМВС.
Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: Скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Відповідно до параграфу 1 ст. 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються щодо перевищення  строків доставки вантажу - протягом 2 місяців . Відповідно до параграфу 2 ст. 48 УМВС зазначені у параграфі 1 цієї статті строки розраховуються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого параграфом 2 ст. 47 цієї Угоди.
Відповідно до параграфу 2 ст. 47 УМВС право пред`явлення позову щодо перевищення строку  доставки виникає з дня видачі вантажу отримувачу. Відповідно до параграфу 3 ст. 48 УМВС пред`явлення претензії зупиняє перебіг строку позовної давності, передбаченої у параграфі 1 цієї статті. 
Згідно параграфу  3 статті 48 УМВС пред`явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у параграфі 1 цієї статті.
Відповідно до параграфу 7 ст. 46 УМВС перевізник зобов`язаний  в 180- денний строк з дня отримання претензії, розглянути її, надати відповідь і при повному або частковому визнання претензії сплатити належну суму.
Перебіг строку позовної давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив про повне або часткове відхилення претензії, або з моменту спливу, встановленого в параграфі 7 ст. 46 цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без розгляду.
Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).
При цьому, колегія суддів підкреслює, що на спірні правовідносини не поширюються положення п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, яким визначено скорочений строк позовної давності в один рік, оскільки, статтею 925 Цивільного кодексу України врегульовано питання щодо пред`явлення претензій і позовів, що випливають із договору перевезення у внутрішньому сполученні, в той же час позивачем пред`явлено до відповідача позов щодо перевезення у закордонному сполученні.
Відповідно до статті 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).
Одночасно, як зазначалося раніше, за змістом статей 47, 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення терміну доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців з дня видачі вантажу одержувачу, а за іншими підставами протягом 9 місяців. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що міжнародний характер Угоди про міжнародні вантажне сполучення, до якої приєдналась Україна, не передбачає поновлення продовження строків позовної давності за будь-яких обставин, а пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог (парагараф 4 ст. 48 УМВС).
Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Якщо міжнародним договором, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Зважаючи на ті обставини що позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату неустойки за залізничною накладною №23200986, що є зупиненням перебігу строків позовної давності, та строки, встановлені у параграфі 7 статті 46 "Претензії" УМВС для її розгляду, позивачем було пропущено строк для звернення з даним позовом до суду, що не заперечується позивачем, оскільки у позовній заяві позивач зазначив, що строк позовної давності сплив 13.05.2022, а звернувся він до господарського суду 24.12.2022 р., тобто з пропуском строку позовної давності.
Отже, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною заявою з пропуском встановленого Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення строку давності, колегія суддів дійшла висновку, про обґрунтованість тверджень місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК  України суд застосовує при розгляді справ    Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012  зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від від 20.03.2023 у справі №910/14712/22 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.
Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.
Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.
Керуючись ст. ст.    253-254, 269, п.1 ч.1 ст.  275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від від 20.03.2023 року у справі №910/14712/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 року у справі №910/14712/22 залишити без змін.
3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14712/22.
          
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      О.В. Агрикова 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                М.Г. Чорногуз