ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5219/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
                    
Судді-доповідача:                                                                                                                           Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Кобаля М.І., Костюк Л.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Управління поліції охорони в Київській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
Управління поліції охорони в Київській області звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ,   в якому просить стягнути суми витрат, понесених у зв`язку з проведенням навчанням та утриманням в навчальному закладі у розмірі 41 395, 13 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем добровільно   не відшкодовано всі витрати, понесені позивачем у зв`язку з проведенням навчання та утриманням відповідача в навчальному закладі, чим порушено п.4.5 договору № 1022 від 19.11.2019, укладеним між Управлінням поліції охорони в Київській області, Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони та ОСОБА_1 .
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управлінням поліції охорони в Київській області подано апеляційну скаргу. 
Скаргу апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Київській області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. 
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, 19.11.2019 був укладений трьохсторонній договір №1022 між Управлінням поліції охорони в Київській області, Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони та поліцейським ОСОБА_1 про навчання поліцейського за кошти поліції охорони.
Пунктом 4.5 вказаного договору передбачено, що у разі неприбуття за призначенням або відмові стати до роботи відповідно до умов укладеного договору, дострокового відрахування з навчального закладу, де він проходив первинну професійну підготовку, через недисциплінованість, невиконання навчального плану, небажання продовжувати або проходити навчання, припинення служби в поліції до закінчення строку уперше укладеного контракту з підстав, визначених підпунктами 5-11 пункту 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", переведенням до інших органів поліції до закінчення строку, визначеного договором, у порядку встановленому чинним законодавством України компенсувати всі витрати, понесені Підрозділом у зв`язку з проведенням навчання та утримання Поліцейського в навчальному закладі.
У разі відмови Поліцейського від добровільного відшкодування Підрозділу витрат, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку відповідно до чинного законодавства (п.4.3 Договору).
Згідно з витягом із наказу Управління поліції охорони в Київській області № 4790 від 18.05.2020 відповідача визнано таким, що прибув після успішного закінчення навчання за програмою первинної підготовки у Вінницькому вищому професійному училищі Департаменту поліції охорони, з 16.05.2020.
Відповідно до витягу з наказу Управління поліції охорони в Київській області 32 о/с від 09.03.2022 сержанта поліції ОСОБА_1 молодшого інспектора взводу № 1 роти реагування Бучанського районного відділу за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліції" (за власним бажанням) звільнено 14 березня 2022 у запас Збройних Сил.    
Згідно з умовами Договору вартість навчання відповідача склала 46 231, 08 грн, проте фактичні витрати становлять 41 395, 13 грн, що підтверджується підписаними актами прийому-здачі виконаних робіт/послуг № ВУ-0005305, № ВУ-0005527, № ВУ-00000073, № ВУ-0000887, №ВУ-0001962, № ВУ-0001435, № ВУ-0002032, № ВУ-0002219, № ВУ-0002570, № ВУ-0002571.
Відповідач був звільнений протягом перших двох років після закінчення навчання, а тому на підставі п.4.5 укладеного між сторонами договору на відповідача покладено обов`язок компенсувати на користь позивача фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі в розмірі 41 395, 13 грн.
Зазначені обставини стали підставою звернення позивача до суду із даним позовом.
У межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідача не належним чином ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі та не запропоновано добровільно відшкодувати витрати і у суду відсутні докази надання відповідачу часу на добровільне відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі і докази відмови відповідача у добровільному порядку відшкодувати зазначені витрати, а тому є передчасним звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію»  у складі поліції функціонують: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення, інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.
Приписами частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2005 №580-VIII (далі - Закон) встановлено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону, призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
У силу припису ч. 1 ст. 60 Закону, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Зокрема, ст. 74 зазначеного Закону врегульований загальний порядок підготовки поліцейських у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання.
Так, згідно з ч. 2 названої статті Закону підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Приписами ч.4 ст. 74 Закону встановлено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
При цьому, у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (ч. 5 ст. 74 Закону).
На виконання частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 12.04.2017 №261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».
Цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог  Цивільного кодексу України.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
Колегія суддів, аналізуючи вищезазначені правові норм, в межах спірних правовідносин висновує, що у разі укладення договору про проходження навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання  між органом поліції охорони, навчальним закладом та поліцейським та проходження ним служби у поліції на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом.
Так, у разі дострокового розірвання контракту (договору), зокрема, через небажання продовжувати службу в органах поліції (поліції охорони), поліцейський зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Матеріалами справи підтверджується, що за умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору від 19.11.2019, відповідач зобов`язується компенсувати всі витрати, понесені Управлінням поліції охорони в Київській області у зв`язку з проведенням його навчання та утриманням в навчальному закладі у разі неприбуття за призначенням або відмові стати до роботи відповідно до умов укладеного договору, дострокового відрахування з навчального закладу, де він проходив первинну професійну підготовку, через недисциплінованість, невиконання навчального плану, небажання продовжувати або проходити навчання, припинення служби в поліції до закінчення строку уперше укладеного контракту з підстав, визначених підпунктами 5-11 пункту 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", переведенням до інших органів поліції до закінчення строку, визначеного договором.
З 16.05.2020 відповідача визнано таким, що прибув після успішного закінчення навчання за програмою первинної підготовки у Вінницькому вищому професійному училищі Департаменту поліції охорони.
Наказом Управління поліції охорони в Київській області 32 о/с від 09.03.2022 сержанта поліції ОСОБА_1 молодшого інспектора взводу № 1 роти реагування Бучанського районного відділу за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліції" (за власним бажанням) звільнено 14 березня 2022 у запас Збройних Сил України.    
Таким чином, відповідачем припинено службу в поліції до закінчення строку уперше укладеного договору з підстав, визначених підпунктами 5-11 пункту 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", а саме п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліції" (за власним бажанням).
Відтак, у відповідача виник обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, в силу ч.4 ст. 74 Закону України «Про національну поліцію» та   Постанови КМУ від 12.04.2017 №261.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів зауважує, що позивач набуває право на стягнення з відповідача витрат пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі лише після дотримання законодавчо врегульованої та закріпленої процедури повідомлення особи про необхідність відшкодування таких витрат, надсилання рекомендованого листа з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, надання особі терміну протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
І лише у разі відмови особи від добровільного відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі після проведення попередньої процедури, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 про необхідність сплати у добровільному порядку упродовж 30-денного строку та на певні реквізити коштів в рахунок погашення витрат пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, доказів ознайомлення особисто під розписку, надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, доказів вручення поштового листа або відмови відповідача від отримання такого повідомлення або ж листа.
Твердження позивача про обговорення із відповідачем графіку погашення заборгованості в добровільному порядку з розстроченням суми боргу на шість місяців відповідачеві у телефонному режимі не є спроможними, оскільки не підтверджуються жодними матеріалами справи та суперечать способам повідомлення особи про необхідність погашення витрат пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі, закріплених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261.
Щодо тверджень позивача про те, що норми постанови КМУ №261 від 12.04.207 на нього не поширюються; позивач є територіальним органом Національної поліції, який проводить свою діяльність у формі госпрозрахунку та утримується за рахунок коштів від надання послуг з охорони, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з нормами статті 13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція охорони входить до загальної системи поліції та є її структурним підрозділом.
      Відтак, норми статей вищезгаданого Закону прямо поширюються на органи поліції охорони, зокрема і стаття 74.
Постанова КМУ №261 від 12.04.207 прийнята на виконання та відповідно до вимог частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію».
Таким чином, висновки позивача у цій частині є помилковими та безпідставними.
Доводи апелянта про відсутність обов`язку досудового врегулювання спору між сторонами, колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
В межах спірних правовідносин таким законом є Закон України «Про національну поліцію» та прийнята на виконання вимог статті 74 даного закону Постанова КМУ № 261.
Колегія суддів звертає увагу, що за наведеного правового регулювання, право на звернення до суду у закладів навчання (підрозділу) у цій справі може виникнути лише у випадку відмови поліцейського добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
Відтак, проведення досудового врегулювання в даній категорії спірних правовідносин є імперативним для сторін договору та передує зверненню до суду щодо примусового відшкодування пов`язаних з утриманням поліцейського у вищому навчальному закладі.
Покликання апелянта на рішення Конституційного суду України № 15 - рп/2002  не є релевантним до спірних правовідносин, оскільки вказане рішення прийняте до внесення змін у Конституцію України на підставі Закону  № 1401-VIII від 02.06.2016.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.
Відповідно до     статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                                                     
Керуючись статтями  243,  250,  308,  310,  315,  317,  321,  325,  328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий  апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у справі № 320/5219/22 без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач                                                                                                                                 О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                           М.І. Кобаль

                                                                                                    Л.О. Костюк