ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/3600/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),
судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області    на рішення    Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 (суддя    Ліпинський О.В.) у справі №    904/3600/22
за позовом    Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, м. Вінниця
до    Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ", м. Дніпро
про    стягнення зайво сплаченого податку на додану вартість в розмірі 3 300,00 грн.

ВСТАНОВИВ:
Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - позивача) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" (далі - відповідач) про стягнення зайво сплаченого податку на додану вартість у розмірі 3 300,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі укладеного сторонами Договору про закупівлю товару за державні кошти № 1-112-2022/48 від 22.02.2022 року, позивач зайво сплатив на користь відповідача у складі вартості придбаного пального, податок на додану вартість в розмірі 3 300,00 грн., що суперечить положенням норми підпункту    г    підпункту    195.1.2 пункту 195.1 статті 195    розділу    V Податкового кодексу України    та порушує    постанову Кабінету Міністрів України від 2 березня 2022 року №178    Деякі питання обкладення податком на    додану вартість за нульовою ставкою у період    військового    стану    в частині застосування 20% ставки податку (ПДВ), в той час як товари з постачання товарів для забезпечення транспорту у період військового стану мали обкладатися податком на додану вартість за нульовою ставкою.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 у справі         № 904/3600/22    в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.
Рішення мотивовано тим, що позивач не надав суду жодних доказів в підтвердження вказаних в позові обставин, зокрема, доказів здійснення на користь відповідача оплати вартості придбаного пального, в тому числі з урахуванням податку на додану вартість.    
Не погодившись з зазначеним рішенням, Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надано всі належні докази на підтвердження позовних вимог. Відповідачем не спростовано доводів позивача.
Судом не враховано, що відповідно до видаткової накладної № 0001/0000699 від 09.03.2022 року, на виконання умов договору поставки № 1-112-2002 від 21.02.2022 року, відповідач передав, а позивач прийняв автомобільний бензин марки А-92 (в талонах або штрих-картках номіналом 10л., 15л.) в кількості 600 літрів на загальну суму 19 800,00 грн., у тому числі ПДВ 3 300,00 грн.
Позивач/скаржник наполягає, що він зайво сплатив на користь відповідача суму податку на додану вартість в розмірі 3 300,00 грн., оскільки укладений сторонами Договір не враховує положень норми підпункту    г    підпункту    195.1.2 пункту 195.1 статті 195    розділу    V Податкового кодексу України    та порушує вимоги    постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2022 року №178    Деякі питання обкладення податком на    додану вартість за нульовою ставкою у період    військового    стану    в частині застосування 20% ставки податку (ПДВ), в той час як товари з постачання товарів для забезпечення транспорту у період військового стану мали обкладатися податком на додану вартість за нульовою ставкою. За твердженням позивача є підставою для стягнення безпідставно отриманих відповіждачем коштів відповідно до частини першої    статті 1212 Цивільного кодексу України.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2023 у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя    Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи    № 904/3600/22.    Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/3600/22.
           13.02.2023 матеріали справи № 904/3600/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2023 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області    на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 у справі № 904/3600/22- залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: - подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Вінницькій області    на рішення    Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 у справі № 904/3600/22. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано.    Згідно ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2022 року між позивачем (Покупцем) та відповідачем (Продавцем) укладено договір про закупівлю товару за державні кошти № 1-112-2022/48 (надалі -    Договір). (а.с. 04-08)
Згідно з п. 1.1. Договору Продавець зобов`язується у 2022 році поставити Покупцю ДК021:2015 "09130000-9 Нафта і дистиляти" (бензин А-92) (далі - Товар), кількість та асортимент яких визначено у Специфікації (додаток №1 до Договору), а Покупець - прийняти Товар та своєчасно здійснити його оплату в порядку та умовах, визначених цим Договором.
Обсяги    закупівлі    Товару можуть бути зменшені залежно від потреб та реального фінансування видатків Покупця (п. 1.2. Договору).
Відповідно до п. 2.1. Договору Продавець зобов`язаний поставити Покупцю Товар, якість якого відповідає державним стандартам, технічним умовам, вимогам ДСТУ та чинному законодавству щодо показників якості такого роду/виду товарів.
Ціна на Товар, що є предметом даного Договору, визначена в Специфікації. (п. 3.1. Договору). (а.с. 09, 11)
Відповідно до п. 3.2. Договору з урахуванням Додаткової угоди №1 від 09.03.2022 року загальна ціна Договору складає 19 800,00 грн., у тому числі ПДВ 3 300,00 грн. (а.с. 10)
Згідно наданої у справу копії видаткової накладної № 0001/0000699 від 09.03.2022 року, на виконання умов договору поставки № 1-112-2002 від 21.02.2022 року, Відповідач передав, а Позивач прийняв автомобільний бензин марки А-92 (в талонах або штрих-картках номіналом 10л., 15л.) в кількості 600 літрів на загальну суму 19 800,00 грн., у тому числі ПДВ 3 300,00 грн. (а.с. 30)
Позивач в позові стверджує, що він зайво сплатив на користь Відповідача суму податку на додану вартість в розмірі 3 300,00 грн., оскільки укладений сторонами Договір не враховує положень норми підпункту    г    підпункту    195.1.2 пункту 195.1 статті 195    розділу    V Податкового кодексу України    та порушує вимоги    постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2022 року №178    Деякі питання обкладення податком на    додану вартість за нульовою ставкою у період    військового    стану    в частині застосування 20% ставки податку (ПДВ), в той час як товари з постачання товарів для забезпечення транспорту у період військового стану мали обкладатися податком на додану вартість за нульовою ставкою.
Листом від 15.04.2022 № 683/04/29-2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення зайво витрачених бюджетних коштів на оплату податку на додану вартість на рахунок ГУНП у Вінницькій області, на якій ТОВ    ЛІВАЙН ТОРГ    відповідь не надав, у зв`язку із чим, Позивач звернувся зданим позовом до суду.  (а.с. 12)
Предметом доказування у справі є   факт поставки товару, строк оплати, строк дії договору, наявність / відсутність підстав для стягнення сплаченої суми податку на додану вартість, включену до ціни товару. 
Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 вказаної статті).
Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
За приписами частин 1, 3 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 5 статті 180 Господарського кодексу України).
Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.
    При цьому, суд зауважує, що хоча ПДВ і включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну (істотною умовою) в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися за погодженням сторін. Подібний за змістом правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01.06.2021 року по справі № 916/2478/20 та від 03.12.2021 по справі № 910/12764/20.
Податок на додану вартість, визначений в підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).
Згідно із підпунктом г) підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.
З метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом № 64/2022, та відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Кодексу Постановою № 178 визначено категорії установ, операції з постачання яким товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість.
02.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану".
          Так, відповідно до пунктів 1, 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
ГУНП у Вінницькій області належить до сфери управління Національної поліції України, що утримується за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до пункту    г    підпункту    195.1.2 пункту 195.1 статті 195    розділу    V Податкового Кодексу    та Постанови № 178, застосовується як до операцій з постачання для потреб ГУНП у Вінницькій області пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини, комплектуючі, охолоджуючі рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами).
Згідно наданої у справу копії видаткової накладної № 0001/0000699 від 09.03.2022 року, на виконання умов договору поставки № 1-112-2002 від 21.02.2022 року, відповідач передав, а позивач прийняв автомобільний бензин марки А-92 (в талонах або штрих-картках номіналом 10л., 15л.) в кількості 600 літрів на загальну суму 19 800,00 грн., у тому числі ПДВ 3 300,00 грн.
Листом від 15.04.2022 № 683/04/29-2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення зайво витрачених бюджетних коштів на оплату податку на додану вартість на рахунок ГУНП у Вінницькій області, на якій ТОВ    ЛІВАЙН ТОРГ    відповідь не надав.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.
Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.
Оскільки відповідач отримав від позивача суму 19    800,00 грн. сплачений податок на додану вартість у складі ціни товару, враховуючи що відповідний товар не підлягав оподаткуванню, колегія суддів погоджується з доводами позивача/скаржника про необхідність повернення суми 3300,00 грн в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та їх підтвердження встановленими обставинами справи.
Оскільки судом першої інстанції було зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи, не було враховано та досліджено всі обставини та докази, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового    про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області    на рішення    Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 у справі               №    904/3600/22 задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 у справі           №    904/3600/22 скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ"     на користь Головного управління Національної поліції у Вінницькій області     3300,00 грн. зайво сплачений податок на додану вартість та витрати зі сплати судового збору в сумі 2481,00 грн, про що видати наказ.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ"     на користь Головного управління Національної поліції у Вінницькій області     судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 3721,50 грн, про що видати наказ.
Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                     О.В. Чус

Суддя                                                                                          І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                         Е.В. Орєшкіна