КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 758/619/22
провадження № 22-ц/824/1831/2023
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
22 травня   2023 року                                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про поновлення строку на звернення до страхової компанії та стягнення суми збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною представника Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» - Журова Євгена Євгеновича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року в складі судді Ковбасюк О. О.,
 
встановив:
 
13.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - АТ «СК «Країна»), в якому з  урахуванням  заяви від  31.01.2022  просив поновити пропущений строк звернення до АТ «СК «Країна» та стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані внаслідок ДТП,  у розмірі 50 000 грн.
Посилався на  ті підстави,  що  04.01.2013 року близько 10.00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, рухаючись автодорогою Знам`янка-Луганськ-Ізварино на 33 км, що на території Олександрійського району Кіровоградської області, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.4, 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України, через власну необережність та недбалість, не врахував дорожні умови та не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та його напрямок, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, в результаті чого вчасно не встиг завершити виконуваний маневр обгону та допустив зіткнення з автомобілем SUBARU Tribeca, реєстраційний номер НОМЕР_2 ,  під керуванням громадянина ОСОБА_3 . Після зіткнення некерований автомобіль SUBARU Tribeca виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортними засобами, котрі рухались у зустрічному йому напрямку, серед яких був належний позивачу на праві приватної власності автомобіль CHEVROLET NIVA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким особисто керував ОСОБА_1 .
Між ОСОБА_2 та АТ  СК «Країна» був укладений договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9407099 від 06.06.2012 року.  
ОСОБА_2 був обвинувачений у вчиненні  кримінального  правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 286  КК  України. 
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року (справа № 398/4055/15-к) ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто за строком давності. Судом було роз`яснено право потерпілих на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства.
04.05.2015 до  Онуфріївського  районного  суду  Кіровоградської  області  ним було подано  позов  до  ОСОБА_2 про  відшкодування  матеріальних збитків.  
Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2021 року (справа № 399/334/18) у задоволенні позовних вимог було  відмовлено.
 Постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року  рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2021 року скасоване та ухвалене  нове. У задоволенні позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ  «СК «Країна», про відшкодування матеріальних збитків відмовлено, оскільки  до  участі в справі  в якості відповідача  не  було  притягнуто  ПрАТ «СК «Україна», позовних вимог  до  страховика не  заявлено. 
05.11.2021  він  звернувся до   АТ «СК  «Країна» з заявою про  виплату страхового  відшкодування,  на  що  отримав відповідь   про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.37.1.4 п. 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування  цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з неподанням  заяви про  страхове відшкодування   впродовж  одного  року з моменту  скоєння  ДТП. 
Вважає, що  в даному випадку вказаний  строк   було  пропущено  ним з поважних причин, оскільки  ОСОБА_2 був  звільнений  від кримінальної відповідальності  лише  06  вересня  2017 року.  До  винесення  рішення  у справі 398/4055/15-к вину  ОСОБА_2 не  було  встановлено. Після  закриття кримінального  провадження  він  подав позов до  Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, де  справа була розглянута лише у 2021  році. 
Зазначив, що   наприкінці 2016  року він   провів частковий ремонт CHEVROLET NIVA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на  суму 21 373,17 грн. 
Під час розгляду справи  Онуфрієвським районним судом   було  проведено  експертизу,  відповідно до  якої  вартість   відновлювального   ремонту та матеріального  збитку  КТЗ  CHEVROLET NIVA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП станом на  03.02.2020  складає 34 464 грн  02 коп.
Таким чином,  загальна  сума збитків  становить  55 837 грн  19 коп. 
З огляду на  ліміт  відповідальності страховика - 50 000  грн, просив  позов  задовольнити. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 34 464,02 грн та судовий збір у розмірі 684,75 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
12.12.2022 представник АТ «СК «Країна»  подав апеляційну скаргу, в якій просить  рішення  Подільського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, який у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вважає ухвалене рішення незаконним і необґрунтованим, оскільки  судом було допущено невідповідність висновків обставинам справи, а також не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.
Свої доводи обґрунтовує тим, що 06.09.2012  між  ОСОБА_2 та АТ «СК  «Країна» було  укладено  договір  обов`язкового страхування   цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів  у формі полісу №АВ/9407099. 
04.01.2013 сталася ДТП  за  участю забезпеченого  транспортного  засобу. 
08.01.2013 AT «СК «Країна» було отримано повідомлення про ДТП. 
Згідно пункту 35.1. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.1. та 35.2. статті 35 вказаного Закону чітко встановлено вимоги до заяви та визначено перелік документів, які мають бути додані до заяви.
Заяву про страхове відшкодування, зареєстровану AT «СК «Країна» за вх. № 26366 від 05.11.2021 року, позивач подав страховику 28.10.2021 власноруч підписавши її.
Перебіг кримінального провадження за фактом скоєння ДТП не перешкоджає здійсненню страховиком страхового відшкодування на користь потерпілої або іншої особи, яка має право отримати страхове відшкодування.
Відповідно  до  пп.37.1.4 п. 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування  цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для  відмови у здійсненні   страхового  відшкодування  (регламентної виплати)  є неподання  заяви про  страхове відшкодування  впродовж  одного  року, якщо  шкода   заподіяна  майну потерпілого,  і трьох років,  якщо  шкода  заподіяна  здоров`ю  або  життю  потерпілого,  з  моменту скоєння  дорожньо-транспортної пригоди.  
За результатами розгляду страхової справи відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на користь позивача, оскільки в межах встановленого  законом строку позивач не надав AT «СК «Країна» заяву про страхове відшкодування.
Строк,  зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування  цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» є присічним  і поновленню  не  підлягає  , що  узгоджується з  висновком  Верховного  Суду  щодо застосування  норм  права  у подібних правовідносинах,  викладеним  у постановах  від  12 грудня  2018 року  у справі  №641/8243/14-ц,  від  08 лютого  2018 року  у справі  №233/6322/15-ц,  від 19  грудня  2018 року  у справі  №761/8048/16-ц. 
Вказує, що законом не встановлено випадків звільнення потерпілої особи від обов`язку подання заяви про страхове відшкодування протягом одного року з дня ДТП, а також не встановлено підстав для визнання даного строку пропущеним з поважних причин, як і підстав для його поновлення.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
18.04.2022  ОСОБА_1 подав  заяву про  розгляд справи  буз  його  участі в порядку  письмового  провадження.
Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено, що  06.09.2012  між  ОСОБА_2   та АТ «СК  «Країна» було  укладено  договір   обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс №АВ/9407099. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн.
04.01.2013 на 33 км автодороги Знам`янка - Луганськ - Ізварино зі сторони м. Олександрії в напрямку м. Знам`янка на території Олександрійського району Кіровоградської області сталася  ДТП   за участю  забезпеченого  транспортного  засобу  ВАЗ  21099, реєстраційний номер  НОМЕР_4 , під  керуванням  водія  ОСОБА_2 ,  транспортного  засобу  SUBARU Tribeca, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5   та транспортного  засобу  СНЕVROLET NIVA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок  даної ДТП  транспортні  засоби отримали механічні  ушкодження.
08.01.2013 АТ «СК  «Країна» було отримано  повідомлення  про  ДТП.
Ухвалою  Олександрійського  міськрайонного  суду  Кіровоградської області  від 25 грудня  2015 року (справа  №398/4055/15-к) у кримінальному  провадженні  №12013120070000061  за обвинуваченням   ОСОБА_2   на  підставі обвинувального  акта визнано  потерпілим ОСОБА_1 .  Визнано  цивільним відповідачем  ПАТ «СК  «Країна». 
Ухвалою  Олександрійського  міськрайонного  суду  Кіровоградської області   від  06 вересня  2017  року (справа  №398/4055/15-к) звільнено  ОСОБА_2   від  кримінальної  відповідальності за вчинення  кримінального  правопорушення, передбаченого   ч. 1 ст.  286  КК  України,  на підставі  п. 2 ч.1 ст. 49  КК  України. Кримінальне провадження  відносно  ОСОБА_2   по  обвинуваченню  у вчиненні  кримінального  правопорушення,  передбаченого  ч. 1 ст.  286  КК  України, закрито.  Роз`яснено  потерпілому та цивільному  позивачеві     право  пред`явити  позов  окремо  у порядку цивільного  судочинства. 
У 2018  році  ОСОБА_1   звернувся до  суду з позовом  до  ОСОБА_2 про  відшкодування  матеріальних збитків. 
Рішенням  Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2021 року (справа № 399/334/18) у задоволенні вказаних позовних вимог було  відмовлено.
 Постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року  рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2021 року скасоване та ухвалене  нове.  У задоволенні позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ  «СК «Країна», про відшкодування матеріальних збитків відмовлено.   Підставою для відмови  в позові слугувала   та обставина,  що   на  момент  ДТП - 04.01.2013   цивільно-правова відповідальність  відповідача була застрахована  у ПАТ «СК  «Країна», однак   вказану  особу  не було  залучено  до  участі в справі  в якості відповідача,  позовних вимог  до  неї не заявлено. 
05.11.2021  АТ «СК  Країна» отримало  заяву  позивача про  здійснення   страхового  відшкодування.  
30.11.2021  АТ «СК  «Країна» прийнято  рішення   про  відмову у здійсненні  страхового  відшкодування,  про що  складено  страховий акт №66929/3.2.29,  відповідно до  якого   вартість  відновлювального  ремонту   ТЗ  становить  34 464,02 грн,  франшиза  за полісом  - 500  грн (а.с.71). 
Підставою для   відмови у здійсненні  страхового  відшкодування  слугувала  та обставина,  що   ОСОБА_1   звернувся до  АТ СК  «Країна» з заявою на виплату   страхового  відшкодування 05.11.2021,  з  моменту скоєння  дорожньо-транспортної  пригоди  пройшло  більше  року (а.с. 6).  
Ухвалюючи рішення  про  часткове задоволення  позову, суд  першої   інстанції виходив з того,  що  ДТП  сталася з вини  ОСОБА_2 ,  цивільно-правова відповідальність  якого  була застрахована  АТ «СК  «Країна», у результаті якої  транспортний засіб  позивача отримав механічні  пошкодження. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, суд виходив із доведеності його позивачем. При цьому суд визнав, що пропуск позивачем  строку, визначеного підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відбувся через обставини, які не залежали від нього.
Колегія суддів погоджується  з висновком  суду  першої  інстанції  з огляду на таке. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Адекватне відшкодування шкоди за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику  (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до підпункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
У  постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що підпункт 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у  пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц).
Встановивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2  на момент ДТП була застрахована у АТ «СК  «Країна», однак   позивач  пропустив визначений підпунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк через обставини, які не залежали від нього (судове рішення про встановлення вини   ОСОБА_2     у спричиненні ДТП було ухвалене лише 06 вересня 2017 року), при цьому  цивільний позов   позивачем  було  заявлено  ще  в межах кримінального  провадження, яке згодом  було  закрито   на підставі  п. 2 ч. 1 ст.49 КК  України, позовна  заява  містить обґрунтування поважності пропуску річного строку через незалежні від позивача причини, про застосування  пропуску  строку  позовної давності  АТ «СК «Країна» не  зверталась, суд  першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність  підстав для стягнення із АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування.
Разом з тим,  при визначенні  суми страхового  відшкодування  судом  першої  інстанції  не  враховано, що згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
З огляду  на  те, що  відповідно  до   страхового  акту №66929/3.2.29  АТ «СК  «Країна»  вартість  відновлювального  ремонту   ТЗ  позивача  становить  34 464,02 грн,  франшиза  за полісом  - 500  грн,   сума страхового  відшкодування, що  підлягає  стягненню  з  відповідача на користь  позивача,  підлягає  зменшенню  з  34 464,02 грн  до   суми 33 964,02 грн. 
Рішення  суду  першої  інстанції  в частині  відмови в задоволенні  позовних вимог  сторони не  оскаржують,  а тому   в цій частині воно не є предметом  апеляційного  розгляду. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити частково. 
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року  змінити,  зменшивши суму стягнення  з  34 464,02 грн  до  суми 33 964,02 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків,  передбачених  п.2 ч.3 ст. 389  ЦПК  України.
 
Суддя-доповідач                                                                      Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                         І.  М. Рейнарт  
 
                                                                                                    Т.  А. Семенюк