ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 травня 2023 року 	м.Суми	

Справа №587/2215/22 
Номер провадження 22-ц/816/638/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 21 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Степаненка О.А. у м. Суми,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про зменшення розміру аліментів, 
в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів на дитину, які він сплачує на користь ОСОБА_2 за рішенням Сумського районного суду Сумської області від 27 вересня 2016 року з 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що він має ще одну доньку ОСОБА_3 , яка народилася вже після рішення про стягнення з нього аліментів. Крім того, його дружина ОСОБА_4 має другу групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату; на його утриманні фактично знаходиться дочка дружини від першого шлюбу ОСОБА_5 . Зазначені обставини, на думку позивача, дають підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду від 27 вересня 2016 року.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 21 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував істотної зміни сімейного стану відповідача та його майнового стану у зв`язку з народженням дитини та інвалідністю дружини з 04 січня 2022 року. При цьому проігнорував наказ від 15 грудня 2022 року про стягнення з нього аліментів у розмірі частини доходів на утримання молодшої доньки.
Заявник вважає припущенням висновок суду першої інстанції про те, що позивач проживає разом з донькою та дружиною, стверджує, що довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 15 грудня 2022 року не відображає фактичного складу мешканців.
На переконання позивача сам факт народження доньки після ухвалення рішення про стягнення аліментів є належним підтвердженням зміни сімейного стану та підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду.
Заявник звертає увагу, що станом на січень 2023 розмір аліментів на утримання дітей становив більше 50% заробітної плати позивача, саме в наслідок стягнення аліментів на утримання старшої дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, подану апеляційну скаргу безпідставною.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2006 року сторони зареєстрували шлюб. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_7 . 
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16 серпня 2016 року шлюб між ОСОБА_1  та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітніх доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено проживати з матір`ю. 
Заочним рішенням Сумського районного суду Сумської області від 27 вересня 2016 року у цивільній справі № 587/1476/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку( доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 серпня 2016 року і до повноліття дітей.
23 листопада 2016 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 , прізвище подружжя після реєстрації шлюбу – ОСОБА_11 (а.с. 5).
ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя народилась донька ОСОБА_12 ( а.с.6).
Станом на 15 грудня 2022 року за місцем проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , окрім нього зареєстровані: його дружина – ОСОБА_4 , донька ОСОБА_12 , донька дружини ОСОБА_5 (а.с. 8).
15 грудня 2022 року Пирятинським районним судом Полтавської області за заявою ОСОБА_4 виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_13 у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідно віку, починаючи з 15 грудня 2022 року і до досягнення диною повноліття (а.с. 22).
04 січня 2022 року в результаті повторного огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_4 встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причина інвалідності – загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. Висновок про умови і характер праці – може працювати у спеціально створених умовах (а.с. 7).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними допустимими доказами погіршення його майнового стану у зв`язку з народженням у 2017 році доньки та станом здоров`я дружини, при цьому врахував, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів на старших дітей за рахунок збільшення утримання на меншу дитину. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .
Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмовляючи у задоволенні позову про зміну розміру аліментів, суд врахував усі істотні обставини, зокрема і ті, про які йдеться у позові та апеляційній скарзі, навів відповідні мотиви.
Суд прийняв до уваги, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_1 одружився у нього народилась третя донька ОСОБА_14 , на утримання якої за судовим наказом він сплачує аліменти.
Факт зміни сімейного стану заявника достовірно встановлений судом.
Проте позивач не довів, що зміна сімейного стану обмежила його можливості з утримання саме старших доньок враховуючи, що на кожну з них він сплачує по 1/6 частині свого доходу, а на меншу доньку ОСОБА_14 частину доходу, при цьому заяву про зменшення розміру аліментів, стягнутих за судовим наказом на молодшу доньку він не подавав.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що збільшення утримання однієї дитини за рахунок інших є неприпустимими та має дискримінаційний характер.
Крім того, з наданої до апеляційного суду довідки про доходи ОСОБА_1 , вбачається, що він проходить службу у військовій частині, отримує гідне грошове забезпечення. У грудні 2022 року йому нараховано 102007,44 грн, після утримання податків та сплати аліментів виплачено 67791,33 грн; у січні 2023 року нараховано – 44475 грн, після утримання податків та сплати аліментів виплачено 21570,37 грн (а.с. 46).
З огляду на розмір доходу позивача, визначений судом розмір аліментів не є надмірним та обтяжливим для платника, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення, підстави для зменшення аліментів не встановлені.
Суд надав правильну оцінку доводам позивача щодо перебування на його утриманні дружини, яка має інвалідність, оскільки матеріали справи не містять доказів про її доходи, а також доказів витрат позивача на її утримання. Тобто факту перебування ОСОБА_4 на його утриманні заявник не довів.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає припущенням суду факт його спільного проживання з ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_14 за однією адресою, стверджуючи, що довідка про осіб зареєстрованих у житловому приміщенні станом на 15 грудня 2022 року №П 27182 не містить дійсних відомостей про осіб, які фактично з ним проживають.
Таким твердженням у апеляційній скарзі заявник заперечує, що проживає з дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_14 , а отже є сумнівними доводи апелянта щодо перебування у нього на утриманні дружини , яка має інвалідність.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору та не належпть до тх підстав з якими чинний процесуальний закон пов`язує можливість зміни або скасування оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд  
                                                 п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Сумського районного суду Сумської області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   В. І. Криворотенко