ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 квітня 2023 року           справа №200/16937/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 200/16937/22 (головуючий І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                               ВСТАНОВИВ: 

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.10.2021 № 052530001086 про відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2021 про призначення пенсії на підставі ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з зарахуванням до пільгового стажу на підземних роботах всього періоду перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 28.07.1998 по 01.11.2002 та період роботи з 01.08.2019 по 14.02.2020 на ВП “Шахта “Іловайська” ДП “Макіїввугілля”.
В обґрунтування позову зазначив, що звернувся до пенсійного органу з заявою про перехід на інший вид пенсії – за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.
Рішенням пенсійного органу відмовлено в переведенні з одного виду пенсії на іншій в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 25 років.
Рішення є протиправним, оскільки позивач має достатній пільговий стаж з урахуванням періоду знаходження на інвалідності та з врахуванням періоду роботи на ВП “Шахта “Іловайська” ДП “Макіїввугілля”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.10.2021 № 052530001086 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2021 про призначення пенсії на підставі ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з зарахуванням до пільгового стажу на підземних роботах всього періоду перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 28.07.1998 по 01.11.2002 та період роботи з 01.08.2019 по 14.02.2020 на ВП “Шахта “Іловайська” ДП “Макіїввугілля”.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Пенсійним органом правильно відмовлено позивачу в призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, оскільки з серпня 2019 року в персоніфікованому обліку відсутні дані щодо роботи позивача з 01.08.2019 по 14.02.2020 на ВП “Шахта “Іловайська” ДП “Макіїввугілля”.
Оскільки рішення про відмову в призначенні пенсії приймалося ГУ ПФУ в Черкаській області, тому ГУ ПФУ в Донецькій області є неналежним відповідачем по справі і суд першої інстанції безпідставно зобов`язав саме ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 19.10.2021 про призначення пенсії на підставі ч. 3 ст. 114 Закону.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2020 в справі № 200/14364/19-а, яке набрало законної сили скасовано рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.08.2019 № 1945 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах.
Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02.08.2019 № 1945, відповідно до ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.
19.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.10.2021 № 052530001086 (заяву розглянуто за принципом екстериторіальності) відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи. 
Страховий стаж позивача складає 45 років 1 місяць 9 днів, пільговий стаж становить 22 роки 6 місяців 24 дні. 
До пільгового стажу роботи позивача не враховано період його роботи з 01.08.2019 по 14.02.2020 на ВП “Шахта “Іловайська” ДП “Макіїввугілля” оскільки з серпня 2019 року в персоніфікованому обліку відсутні дані.
Відповідно до записів, що містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 :
- з 01.02.2018 по 14.02.2020 на ВП Шахта Іловайська ДП “Макіїввугілля” позивач працював у ВП “Шахта “Іловайська” ДП “Макіїввугілля” на посаді заступника начальника підземної дільниці №3 з видобутку вугілля (запис 23-24).
Відповідно до довідки від 12.10.2021 № 03/24-126 у період з 01.02.2018 по 14.02.2020 позивач працював у ВП “Шахта “Іловайська” ДП “Макіїввугілля” на посаді заступника начальника підземної дільниці з видобутку вугілля з повним робочим днем у шахті, зазначена посада передбачена постановою КМУ від 16.01.2003 № 36 (Список 1, розділ 1, пункт 1.1а).
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що пенсійним органом безпідставно не враховані періоди роботи позивача на ВП «шахта «Іловайська» ДП «Макіїввугілля», оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи щодо цього періоду роботи позивача.
Законодавством передбачено зарахування до пільгового стажу на підземних роботах всього періоду перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, отже, відповідач протиправно не врахував період з 28.07.1998 по 01.11.2002 до пільгового стажу позивача.
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно частини третьої статті 114 Закону № 1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637 (далі – Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як визначено пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках: 
1) відсутність трудової книжки;
2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.
Як свідчать матеріали справи, трудова книжка позивача дійсно не містить записів щодо зайнятості позивача повний робочий день в шахті у період з 01.02.2018 року по 14.02.2020 року.
Між тим, наданою позивачем уточнюючою довідкою від 12.10.2021 року підтверджується пільговий характер його роботи за період з 01.02.2018 року по 14.02.2020 року на посаді заступника начальника підземного підземної дільниці з видобутку вугілля з повним робочим днем у шахті, зазначена посада передбачена постановою КМУ від 16.01.2003 № 36 (Список 1, розділ 1, пункт 1.1а).
Отже, пенсійним органом протиправно не зараховано цей період роботи до пільгового стажу позивача за Списком № 1.
При цьому є безпідставними доводи апелянта, що в Реєстрі відсутні відомості про спеціальний стаж за цей період роботи позивача з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 4 розділу І, пункту 1 розділу ІІ Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.
Реєстр застрахованих осіб формується як система накопичення, збереження електронних даних на базі централізованих інформаційних технологій відповідно до вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", “Про електронний цифровий підпис”, “Про захист персональних даних”, “Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах".
Згідно з пунктом 3, 5 розділу IV Положення відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
У разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб та невиконання страхувальником у місячний строк припису щодо усунення цих порушень територіальні органи Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк вносять відповідні зміни до Реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 6 розділу V. 6 Положення інформація з Реєстру застрахованих осіб формується та надається за такими формами, як, зокрема: індивідуальні відомості про застраховану особу - згідно з додатками 3 - 5 до цього Положення.
У разі відсутності в Реєстрі застрахованих осіб інформації про застраховану особу за визначеними параметрами формується та надається довідка про відсутність індивідуальних відомостей про особу за формою згідно з додатком 15 до цього Положення.
Додатком № 4 до вказаного Положення є індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5).
Отже, індивідуальні відомості про застраховану особу формуються як інформація з Реєстру застрахованих осіб.
При цьому, у формі ОК-5 відомості по спецстажу в індивідуальних відомостях про застраховану особу зазначаються за наявності даних.
Отже, відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) відомостей по спецстажу не може бути підставою для обмеження права особи на зарахування періоду роботи до пільгового стажу.
Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 24 Закону № 1058 час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Також, частиною п`ятою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Відповідна гарантія встановлена і положеннями частини четвертої статті 9 Закону України «Про охорону праці», якою передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.
Як свідчать матеріали справи, позивач з 28.07.1998 року 01.11.2002 року перебував на інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.
Таким чином, час перебування позивача на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав саме ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 19.10.2021 про призначення пенсії на підставі ч. 3 ст. 114 Закону, - суд зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, суд першої інстанції розглянув позов ОСОБА_1 і вирішив позовні вимоги з огляду на те, що відповідачем у справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки позивач саме цю юридичну особу зазначив у якості відповідача, при цьому в резолютивній частині рішення скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області як юридичної особи, що прийняла рішення про відмову в призначенні пенсії.
Суд першої інстанції застосував саме такий підхід до визначення відповідача у справі, хоча у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило суд про необхідність залучення до участі в справі як співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області.
Статтею 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Суд першої інстанції при відкритті провадження у справи повинен був впевнитися в тому, який саме суб`єкт владних повноважень приймав спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі. 
В першу чергу така дія обумовлена наступним.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.
Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зобов`язано повторно розглядати заяву ОСОБА_1 від 19.10.2021 про призначення пенсії на підставі ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з зарахуванням до пільгового стажу на підземних роботах всього періоду перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 28.07.1998 по 01.11.2002 та період роботи з 01.08.2019 по 14.02.2020 на ВП “Шахта “Іловайська” ДП “Макіїввугілля”.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.
Таким чином впровадження принципу екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення пенсій будь-яким з територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає заявник.
На підставі статті 48 КАС України (…) якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.
Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. 
Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. 
Однак, суд апеляційної інстанції такого права і можливості заміни неналежного відповідача на належного не має.
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. 
Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вказує відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. 
Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або за ініціативою суду.
За правилами ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права, зокрема, була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18.
Відтак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог процесуального закону, та, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про відмову у призначенні пенсії, зобов`язуючи пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, - не з`ясував, хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
Також матеріали справи не містять жодних доказів того, що суд першої інстанції запропонував позивачу здійснити заміну неналежного відповідача або залучення до участі у справі другого відповідача.
При цьому порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у не вирішенні питання заміни неналежного відповідача або залучення другого відповідача, є наслідком відмови у задоволенні позову з цих підстав, а не по суті позовних вимог.
Тобто, в даному випадку позивачу, для належного захисту своїх прав необхідно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, що, в свою чергу, не свідчить про пропуск позивачем строку звернення до суду у разі звернення з адміністративним позовом до належного відповідача в межах розумного строку.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не вирішив питання про залучення до участі в справі належного відповідача, чим порушив принцип офіційного з`ясування обставин справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості.
Зазначене обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 200/16937/22 – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 200/16937/22 – скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 17 квітня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 17 квітня 2023 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                 А.В. Гайдар

                                                                                              Е.Г. Казначеєв