ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 травня 2023 року           справа №200/19217/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року (повне судове рішення складено 13 грудня 2021 року) у справі № 200/19217/21 (суддя в І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                            УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання  протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати громадянину України ОСОБА_1 одноразової грощової допомоги в розмірі 50% місячного грощового забезпечення за кожен повний календарний рік служби та зобов`язання нарахувати військову частину НОМЕР_1 та виплатити громадянину України ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 5 (п`ять) повних календарних років служби, встановленого ч. 2 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) з урахуванням виплат, які виплачувались на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704), додаткової винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» та Наказу МО України 67 від 10 лютого 2016 року із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі – Порядок № 44).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 26.01.2016 по 03.09.2021. Станом на дату звільнення загальна вислуга років позивача склала 10 років 8 місяців 2 дні, з яких календарна - 5 років 7 місяців 6 днів, пільгова – 5 років 0 місяців 26 днів. Зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби згідно ст. 15 Закону № 2011-XII. Відповідач відмовив у задоволенні заяви, посилаючись на відсутність у позивача 10 календарний років вислуги. Бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грощової допомоги в розмірі 50% місячного грощового забезпечення за кожен повний календарний рік служби вважав протиправною, просив задовольнити позов.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03 вересня 2021 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03 вересня 2021 року.
У іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ч. 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом МОУ № 260 від 07.06.2018, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за закінченням контракту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Позивач не має 10 календарних років вислуги, а отже не набув права на виплату допомоги. Іншого періоду (в т.ч. «пільгового», «загального» будь-якого іншого) для врахування при нарахуванні та виплаті вищезгаданих виплат чинним законодавством невстановлено.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), має статус учасника бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 03 липня 2017 року.
Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно ст. 43 КАС України має адміністративну процесуальну дієздатність.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2021 старшого солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2021 року 166-РС з військової служби в запас за статтею 26 частиною 5 пункт 2 підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з 03 вересня 2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.  Додатково зазначено, що станом на 03 вересня 2021 року календарна вислуга років складає 05 років 07 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні - 05 років 00 місяців 26 днів, загальна вислуга – 10 років 08 місяців 02 дні. 
На звернення позивача Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь листом від 23.09.2021 10/2989, відповідно до якої згідно наказу Міністерства оборони України 260 «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил та деяким іншим особам» від 26.06.2018 – ХХХІІ п. 2 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше. ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів її забезпечення, згідно наказу 176 від 03.09.2021, за статтею 26 частиною 5 пункт 2 підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду). На час звільнення календарна вислуга років склала 05 років 07 місяців 06 днів. Відповідно питання щодо виплати одноразової грошової допомоги не порушувалось.
Отже, спірні правовідносини виникли з приводу невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки позивач має менше 10 календарної вислуги років.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає таке.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволенні позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» установлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.
Згідно з положеннями пункту 4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року 425, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
На підставі системного аналізу наведених правових норм, місцевий суд дійшов правильного висновку, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».
При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.
Отже, в частині другій статті 15 Законі № 2011-XII відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду № 822/3008/17 від 24 листопада 2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення ОСОБА_1 зі служби загальна вислуга років останнього становила 10 років 08 місяців 02 дні, з них: календарна  05 років 07 місяців 06 днів; пільгова - 05 років 00 місяців 26 днів. Тому, умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана позивачем.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем при звільненні позивача протиправно не виплачено останньому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Враховуючи вищезазначене, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції задоволення позовних вимог частково шляхом6
визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03 вересня 2021 року; 
зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03 вересня 2021 року. 
Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову в частині задоволених позовних вимог, відповідач суду не надав.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Як було зазначено вище, рішення оскаржене лише відповідачем, тому в іншій частині рішення не переглядається та має були залишено без змін.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                    ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 200/19217/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 02 травня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 

                                                                                                                                                                                                                                                              Т. Г. Гаврищук