Головуючий у І інстанції Мазур Ю.Ю.
Провадження №22-ц/824/8152/2023                                                              Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
    25 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
          головуючого судді:         Матвієнко Ю.О.,
          суддів:                              Мельника Я.С., Гуля В.В.,
    при секретарі:                  Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 2 347 євро 77 євроцентів, які є грошовим вкладом спадкодавця, та пеню за прострочення строку надання послуги в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення в сумі 12 114 євро 49 євроцентів, посилаючись на те, що 13 грудня 2006 року між її чоловіком ОСОБА_2 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір банківського вкладу № 158/152-Ф02.
10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
15 жовтня 2019 року відповідно до норм Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» було затверджено передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набув всіх прав за переданими йому активами, а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Таким чином, банківський вклад за договором банківського вкладу з 15 жовтня 2019 року зберігається на рахунку в АТ «Альфа-Банк», поточний номер НОМЕР_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер і спадщину після його смерті прийняла дружина ОСОБА_1 , позивач у справі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 01 липня 2021 року. До складу спадщини увійшов грошовий вклад, що зберігається у відповідача на поточному рахунку НОМЕР_2. Сума залишку грошового вкладу становить 2 347 євро 77 євроцентів.
18 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_3 , діючи на підставі виданої йому довіреності, звернувся у відділення «Київське №21 АТ «Альфа-Банк» з приводу отримання спадщини - коштів з грошового вкладу, який зберігається у відповідача на поточному рахунку НОМЕР_2 . Представник надав банку усі документи, необхідні для отримання коштів з рахунку, а саме: нотаріально посвідчену довіреність, перекладену українською мовою, яка також була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом КМНО Бородіною О.В; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01 липня 2021 року, номер у спадковому реєстрі 67282242; витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №65401798; свідоцтво про смерть чоловіка позивача ОСОБА_2 ; документи, що дають змогу ідентифікувати особу позивача (копії паспорту та РНОКПП позивача); документи, що дають змогу ідентифікувати особу представника, що діє за довіреністю (оригінали та копії паспорту та РНОКПП представника).
Після подання документів, співробітник банку вказав на потребу направити копії документів на розгляд до відділу безпеки для погодження проведення виплати, пославшись на те, що довіреність була оформлена на території Російської Федерації. Співробітник також зазначив, що строк такого розгляду складатиме приблизно добу, і після закінчення останнього представник буде повідомлений про результати розгляду.
Втім, відповідь представник так і не отримав і 10 грудня 2021 року звернувся до відповідача з письмовим зверненням, в якому просив повідомити йому інформацію про отримання спадщини на підставі наданих раніше документів.
На вказане звернення відповідач відповів 20 грудня 2021 року, відмовивши у видачі грошових коштів з підстав відсутності у довіреності повноважень Довіреної особи (представника) на одержання спадщини і номеру рахунку, з якого особа має право отримувати грошові кошти. 
Таку відмову позивач вважає неправомірною, у зв`язку із чим і звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь успадкованих нею коштів, що знаходяться на рахунку відповідача, у розмірі 2 347 євро 77 євроцентів, а також на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пені за прострочення строку надання послуги в розмірі 3% за кожен день прострочення у розмірі 12 114 євро 49 євроцентів.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2023 року клопотання представника відповідача про заміну первісного відповідача на належного відповідача у справі за позовом  ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів задоволено. Замінено у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів первісного відповідача АТ «Альфа-Банк» на належного відповідача АТ «Сенс банк» (код ЄДРПОУ 23494714).
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ідентифікаційний код: 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) грошові кошти у розмірі 2 347 (дві тисячі триста сорок сім) євро 77 євроцентів.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ідентифікаційний код: 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пеню за прострочення строку надання послуги в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення в сумі 31 342 (тридцять одна тисячі триста сорок два) євро 72 євроцентів.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ідентифікаційний код: 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 13 166 (тринадцять тисяч сто шістдесят шість) грн. 20 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача АТ «Сенс Банк» - адвокат Дем`янець Я.В. подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судові витрати у справі, пов`язані з поданням апеляційної скарги.
Обґрунтовуючи скаргу, відповідач посилається на помилковість висновків суду щодо того, що позивач ОСОБА_1 являється вкладником банку, якому банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу. Так, клієнтом банку був ОСОБА_2 , на ім`я якого було відкрито поточний рахунок, власником якого він і являвся. Можливість зміни власника рахунку на іншу особу, в тому числі на спадкоємця, законодавством не передбачена. Відтак, оскільки договірних відносин між банком та позивачем ОСОБА_1 стосовно банківського рахунку НОМЕР_2, на якому знаходяться спірні кошти в сумі 2 347,77 євро, немає, то очевидно, що позивач ОСОБА_1 не являється клієнтом/вкладником Банку, як про то помилково виснував суд першої інстанції.
Як вбачається зі змісту довіреності від 02.09.2021 року, на яку посилаються сторона позивача та суд першої інстанції у рішенні, всупереч норм законодавства України, ОСОБА_1 уповноважила свого представника на отримання вкладу у вигляді спірних коштів в сумі 2 347,77 євро, які зберігаються на поточному рахунку НОМЕР_2, власником якого вона не являється і права розпорядження яким не має. Тобто, має місце видача довіреності на розпорядження рахунком особою, яка не являється його власником, а не на отримання успадкованого майна у вигляді коштів, які зберігаються на певному рахунку.
Жодного згадування про те, що грошовий вклад, сума залишку якого складає 2 347,77 євро, є спадком позивача після смерті ОСОБА_2 , на чиє ім`я відкритий зазначений в довіреності поточний рахунок  НОМЕР_4 , і що довірена особа уповноважена на отримання цього вкладу саме як спадку, у вказаній довіреності щодо представництва в АТ «Альфа-Банк» нічого не зазначено.
З огляду на це та виходячи з того, що представник позивача звернувся до АТ «Альфа- Банк» за отриманням успадкованого позивачем вкладу за відсутності належним чином оформлених повноважень на його отримання саме як спадщини, відмова у виплаті грошових коштів, яка оформлена листом АТ «Альфа-Банк» від 20.12.2021 №109859-23.1-6/6, копія якого наявна в матеріалах справи в якості додатку до позовної заяви, з посиланням на те, що в довіреності мають бути зазначені повноваження довіреної особи одержувати спадщину, являється правомірною і не порушує права позивача. Висновок суду першої інстанції про протилежне - неправомірний та безпідставний.
У зв`язку з цим, зауваження суду першої інстанції на те, що: «у довіреності чітко зазначена банкова установа, в якій має право здійснювати свої повноваження представник і номер рахунку ІВАN, щодо якого здійснюються повноваження», є безпідставним та неправомірним, адже, якщо спадкоємець звертається до банку за отриманням успадкованих ним коштів не особисто, а через довірену особу, то довіреність спадкоємця має містити повноваження довіреної особи саме на отримання спадщини, а не на розпорядження рахунком спадкодавця, власником якого спадкоємець не являється і право на розпорядження яким само по собі не спадкується.
Крім зазначеної у п. 2.1. та п. 2.3. апеляційної скарги відсутності повноважень представника сторони позивача за довіреністю від 02.09.2021 року, АТ «Сенс Банк» вважає, що копія вказаної довіреності також не є належним доказом у справі, що розглядається, оскільки має невідповідності щодо ідентифікуючих відомостей особи довірителя, які вказані у довіреності, з іншими документами, та дефекти форми самої довіреності.
Помилковим, на думку апелянта, є і висновок суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, які надаються відповідачем, як банком, а на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема ч. 5 ст. 10 Закону, яка передбачає можливість стягнення з виконавця на користь споживача послуг пеню. Позивач ОСОБА_1 не являється клієнтом банку і власником поточного рахунку  НОМЕР_2 , жодні послуги їй відповідачем не надавались, відтак вона не є споживачем послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», дія якого не поширюється на спірні правовідносини.  
У підсумку наведеного, апелянт AT «Сенс Банк» у скарзі резюмує, що неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, полягає як в неправильному тлумаченні ним норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини (ч. ч. 1, 3 ст. 1058, ч. ч. 1-3 ст. 1060, ч. 1 ст. 1066, ч. 3 ст. 1068 ЦК України, абз. 1 п. 92 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492), так і в незастосуванні до спірних правовідносин норм права, які їх регулюють (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», абз. 1 п. 1.24. ст. 1, ст. 5, п. 7.1., п. п. 7.1.1., 7.1.2. п. 7.1. ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 2 ст. 1228 ЦК України, абз. 3 п. 93 розділу І, п. п. З п. 142 розділу XIV Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492), та одночасному застосуванні до них закону, який не підлягав застосуванню (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»), що, у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення, що оскаржується, апеляційним судом та ухвалення нового рішення про відмову в позові.
Крім того, апелянт у скарзі посилається на ряд допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального закону, які полягають, зокрема, у ненадісланні відповідачу копії ухвали про відкриття провадження та призначення підготовчого засідання, копії ухвали про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 01.02.2023 року, копії ухвали про заміну первісного відповідача АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». При цьому, у рішенні, що оскаржується, всупереч ст. 265 ЦПК України, яка встановлює вимоги до змісту рішення, не зазначено про те, що стороною відповідача подані відзив на позов та заява про залишення позовної заяви без руху. В рішенні, що оскаржується, судом першої інстанції викладено лише доводи та докази сторони позивача, на користь якої ухвалено це рішення, що є порушенням засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, гарантованих положеннями п. 1 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 ЦПК України та ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Також, апелянт у скарзі зазначає, що судове засідання 28.02.2023 року було проведено за відсутності представника банку, хоча той перебував у приміщенні суду, однак не був запрошений до залу судового засідання. Таким чином, судом було порушено процесуальні права банку як учасника справи, на участь у судовому засіданні, в якому було ухвалено рішення, що оскаржується, на дачу пояснень суду, наведення своїх доводів, міркувань, заперечень тощо, тобто фактично банк був позбавлений доступу до правосуддя. 
З приводу доданих до апеляційної скарги доказів, представник банку зазначив, що АТ «Сенс Банк» разом з апеляційною скаргою надає копії виписок по особовим рахункам ОСОБА_2   НОМЕР_5 за період з 12.02.2019 по 15.10.2019 та   НОМЕР_1 за період з 15.10.2019 по 28.02.2023, які не були подані до суду першої інстанції, але які мають виключне значення для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, оскільки вони підтверджують посилання Банку на неналежність поданого стороною позивача доказу у вигляді копії Договору банківського вкладу №158/152-Ф02 (вклад «Капітал») від 13.12.2006 року. Також вказані виписки підтверджують, що спірні кошти в сумі 2 347,77 євро є сумою вкладу (депозиту), який 12.02.2019 року АТ «Укрсоцбанк» у зв`язку з закінченням терміну дії договору повернув його власнику ОСОБА_2 на його поточний рахунок і який з 15.10.2019 року знаходиться на поточному рахунку ОСОБА_2 в АТ «Сенс Банк» (до 01.12.2022 року - АТ «Альфа-Банк»), який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Банк зазначає, що вказані виписки не були подані ним до суду першої інстанції, виходячи з принципу достатності доказів, передбаченого ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки безпосередній зміст Договору банківського вкладу №158/152-Ф02 (вклад «Капітал») від 13.12.2006 року, копія якого подана стороною позивача, на переконання Банку, був достатнім для висновку суду про те, що він не містить в собі відомості про обставини, які входять до предмета доказування. Але, оскільки судом першої інстанції ця обставина проігнорована, Банк на її підтвердження надає ці докази.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Карапетяна А.Р., останній просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване. 
В судовому засіданні представник відповідача АТ «Сенс Банк» - адвокат Самокиша В.Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Карапетян А.Р. в апеляційному суді просив апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги відповідача, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір банківського вкладу № 158/152-Ф02 (а.с.6).
10.09.2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
15.10.2019 року відповідно до норм Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» було затверджено передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набув всіх прав за переданими йому активами, а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Таким чином банківський вклад за договором банківського вкладу з 15 жовтня 2019 року зберігається на рахунку в АТ «Альфа-Банк», поточний номер НОМЕР_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12.03.2021 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 274 (а.с.11).
01 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бородіною О.В. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкова справа № 3/2021, зареєстровано в реєстрі за № 1617, на підставі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина - ОСОБА_1 (а.с.7).
Згідно вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, до складу спадщини увійшли грошові вклади, що зберігаються у АТ «Альфа-Банк», поточний рахунок НОМЕР_2 , сума залишку грошового вкладу становить 2 347 євро 77 євроцентів, згідно листа № 6818/БТ-23.1 - 256358, виданого 25 березня 2021 року АТ «Альфа-Банк».
02 вересня 2021 року на ім`я ОСОБА_3 та Карапетяна Армена Рафіковича нотаріусом Неклинівського нотаріального округу Ростовської області Гіліною Л.А. була видана нотаріально посвідчена довіреність №61АА8269515 (а.с.8-9), згідно якої ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_3 та Карапетяна А.Р. представляти її інтереси в АТ «Альфа-Банк», будь-яких його філіях і відділеннях, з питання отримання грошових вкладів, що зберігаються в АТ «Альфа-Банк», поточний рахунок НОМЕР_2 , сума залишку 2 347 євро 77 євроцентів, з можливими нарахованими відсотками та компенсаціями. 
18 листопада 2021 року представник позивача - ОСОБА_3 діючи на підставі виданої йому довіреності, звернувся у відділення «Київське №21 АТ «Альфа-Банк» з приводу отримання спадщини - коштів з грошового вкладу, який зберігається у відповідача, на поточному рахунку НОМЕР_2 . При цьому, представник надав документи, необхідні для отримання коштів з рахунку, а саме: копію нотаріально посвідченої довіреності, перекладеної українською мовою, яка також була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом КМНО Бородіною О.В; документи, що підтверджують право на спадщину; витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №65401798; свідоцтво про смерть чоловіка позивача ОСОБА_2 ; документи, що дають змогу ідентифікувати особу позивача (копії паспорту та РНОКПП позивача); документи, що дають змогу ідентифікувати особу представника, що діє за довіреністю (оригінали та копії паспорту та РНОКПП представника).
10 грудня 2021 року представник позивача звернувся до відповідача з письмовим зверненням, в якому просив повідомити йому інформацію про отримання спадщини на підставі наданих раніше документів (а.с.12).
На вказане звернення відповідач відповів 20 грудня 2021 року, відмовивши у видачі грошових коштів. Причиною відмови відповідач вказав відсутність у довіреності повноважень Довіреної особи (Представника) на одержання спадщини і номеру рахунку, з якого особа має право отримувати грошові кошти (а.с.13).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обгрунтованості та доведеності, однак повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
Згідно п. 9-2 розділу І Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів та нерезидентів розпорядження рахунками фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами.
Згідно п. 2.1 Глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Зі змісту довіреності вбачається, що позивач ОСОБА_1 доручила представникам ОСОБА_3 та Карапетяну А.Р. вчинити від її імені та в її інтересах юридично значущі дії, пов`язані з отриманням грошового вкладу, який зберігається у АТ «Альфа-Банк», перейменованого на даний час у АТ «Сенс Банк», на поточному рахунку НОМЕР_2 , сума залишку 2 347 євро 77 євроцентів.
Вищевказані грошові кошти належать позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бородіною О.В., зареєстрованим в реєстрі за №1617.
Факт належності ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 2 347 євро 77 євроцентів, що знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_2 у АТ «Сенс Банк» відповідачем не заперечується.
За таких обставин, зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 на законних підставах набула право власності на вищевказані грошові кошти в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який був власником рахунку та клієнтом банку, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення вищевказаних грошових коштів з відповідача на користь позивача, оскільки відмова відповідача у видачі коштів порушує права позивача, як власника, на володіння, користування та розпорядження належним їй майном.  
Враховуючи вищенаведене, рішення суду в частині задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача належних їй грошових коштів у розмірі 2 347 євро 77 євроцентів, що знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_2 у АТ «Сенс Банк», відповідає критеріям законності та обгрунтованості судового рішення, встановленим ст. 263 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у тексті довіреності повноважень представників на отримання грошових коштів саме як спадкового майна позивача, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки зі змісту довіреності чітко вбачається, що позивач доручила своїм представникам вчинити від її імені та в її інтересах дії, пов`язані з отриманням грошового вкладу, який зберігається у АТ «Альфа-Банк» на поточному рахунку НОМЕР_2 , сума залишку 2 347 євро 77 євроцентів, тобто дії, які визначені у довіреності, є правомірними, конкретними та здійсненними, і жодної потреби у зазначенні додаткової інформації для реалізації цих дій довіреними особами немає.
Відповідачем в апеляційній скарзі також зазначено, що у довіреності є невідповідності щодо ідентифікуючих відомостей особи довірителя, які вказані у довіреності, з іншими документами. Зокрема, у довіреності місцем реєстрації позивача значиться АДРЕСА_2 , а в інших документах місцем реєстрації позивача значиться АДРЕСА_1 .
Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що описки, допущені у тексті довіреності при її посвідченні за умови додержання вимог, встановлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, не можуть бути підставою для визнання довіреності такою, що не має юридичної сили. Крім того, адреса довірителя не є її ідентифікуючою ознакою, оскільки ідентифікацією особи є ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, стосовно достовірності яких у відповідача зауважень не було.
Щодо доводів скарги про те, що нотаріус Гіліна Л.А., яка посвідчила довіреність, має право заміщати тимчасово відсутнього нотаріуса ОСОБА_5 , а згідно норм російської федерації одночасне виконання обов`язків кількох тимчасово відсутніх нотаріусів заборонено, то цей факт не відноситься до суті справи, оскільки довіреність від 02 вересня 2021 року, про яку йдеться, не є скасованою та не визнана недійсною, і її дійсність не оскаржується відповідачем у судовому порядку.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Оскільки довіреність від 02 вересня 2021 року, як односторонній правочин, не визнана недійсною в судовому порядку і її недійсність прямо не встановлена законом, вона є правомірною, і доводи відповідача про її недоліки за формою чи змістом презумпцію правомірності цієї довіреності жодним чином не спростовують.
Інших доводів, які б спростували висновки суду в частині наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача належних їй на праві власності грошових коштів у розмірі 2 347 євро 77 євроцентів, що знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_2 у АТ «Сенс Банк», апеляційна скарга відповідача не містить.
Разом із тим, доводи скарги відповідача про помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення пені є обґрунтованими та заслуговують на увагу апеляційного суду, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
У відповідності до положень ч. 2 ст. 1228 ЦК України до складу спадщини входить право на вклад незалежно від способу розпорядження ним. Це означає, що до складу спадщини входить виключно право на отримання певної суми коштів, розміщених на іменному рахунку спадкодавця у банку на договірних засадах, а не права та обов`язки спадкодавця за договором банківського вкладу.
З матеріалів справи вбачається, що спірні кошти у розмірі 2 347,77 євро є сумою вкладу (депозиту), який згідно виписки по особовому (поточному) рахунку НОМЕР_5 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 , АТ «Укрсоцбанк» 12.02.2019 року повернув на поточний рахунок ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строку дії договору.
Починаючи з 12.02.2019 року і до теперішнього часу вклад (депозит) у заявленій  позивачем до стягнення сумі - 2 347,77 євро знаходиться не на вкладному (депозитному), а на поточному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_2 , а саме: 
-          з 12.02.2019 до 15.10.2019 - на поточному рахунку НОМЕР_5 , що був відкритий в АТ «Укрсоцбанк»;
-          з 15.10.2019 - на поточному рахунку НОМЕР_1 в АТ «Сенс Банк» (найменування банку до 01.12.2022 року - АТ «Альфа-Банк»).
Отже, як слідує з наведеного, строк дії договору банківського вкладу, за яким ОСОБА_2 був розміщений вклад (депозит) і за яким цей вклад (депозит) у сумі 2 347,77 євро 12.02.2019 року повернутий банком на поточний рахунок вкладника ОСОБА_2 , закінчився ще за життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але зміст його положень дає підстави для висновку, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо.
Тобто, вказаним Законом врегульовані саме договірні відносини за участі споживача як спеціального суб`єкта, яким відповідно до ст.1 цього Закону є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22 цієї статті); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п.17).
За змістом пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Системний аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що пеня, встановлена ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь позивача і виключно в межах строку дії відповідного договору, тобто в межах існування споживчих правовідносин.
У постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 759/423/19 вказано, що володілець банківського рахунку є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі трьох процентів вартості послуги за кожний день прострочення.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутні договірні відносини з приводу видачі позивачу банком грошових коштів, які належать їй після смерті чоловіка, оскільки договірні відносини з приводу грошових коштів у розмірі 2 347,77 євро існували між чоловіком позивача за час його життя та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», перейменований у АТ «Сенс Банк». Тому у спірних правовідносинах ОСОБА_1 не є споживачем послуг АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», перейменований у АТ «Сенс Банк», у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
У цій справі цивільні правовідносини між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк» регулюються Книгою шостою «Спадкове право» ЦК України.
Подібні висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 202/3447/20 (провадження № 61-15299св21) та у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 361/4256/19 (провадження № 61-9229св20).
За таких обставин, оскільки позивач ОСОБА_1 не є вкладником, а є спадкоємцем вкладника - ОСОБА_2 , відповідно, вона не є споживачем послуг Банку в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», відтак, положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюються, а висновок суду першої інстанції про застосування положень даного закону до спірних правовідносин є помилковим.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.  
З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав до їх задоволення в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення строку надання послуги в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення в сумі 31 342,73 євро. При цьому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2 347 євро 77 євроцентів, що знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_2 у АТ «Сенс Банк», є законним та обґрунтованим з викладених у даній постанові підстав.
Оскільки суд, ухвалюючи рішення, допустив неправильне застосування норм матеріального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення строку надання послуги в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення в сумі 31 342,73 євро, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги. 
Помилковим та таким, що підлягає скасуванню, є і рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 13 166,20 грн., оскільки позивач при подачі позову судовий збір не сплачувала, зважаючи на те, що позов нею було подано, як споживачем банківських послуг, і на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач була звільнена від сплати судового збору. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Зважаючи на те, що апеляційна скарга АТ «Сенс Банк» підлягає частковому задоволенню, а позивач при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, на підставі положень ст. 141 ЦПК України АТ «Сенс Банк» компенсується за рахунок держависплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 5 510 грн. 26 коп., пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задовольнити частково. 
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 рокув частині стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 пені за прострочення строку надання послуги в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення в сумі 31 342 євро 72 євроцентів - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги ОСОБА_1 відмовити.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року- скасувати в частині стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь  ОСОБА_1 судового збору у розмірі 13 166 грн. 20 коп.
 
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року- залишити без змін.
 
Компенсувати за рахунок держави Акціонерному товариству «Сенс Банк» сплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 5 510 грн. 26 коп. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
     Головуючий:  
 
     Судді: