У Х В А Л А  
12 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 161/7386/22
провадження № 61-1922ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 11 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення заборгованості зі заробітної плати, середнього заробітку та матеріальної допомоги на оздоровлення при звільненні,
В С Т А Н О В И В :
10 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради (далі - КП «ВОПЛ») із позовом про поновлення на роботі, стягнення заборгованості зі заробітної плати, середнього заробітку та матеріальної допомоги на оздоровлення при звільненні.
Позов обґрунтований тим, що її незаконно звільнено з посади фармацевта консультативно-діагностичного відділу КП «ВОПЛ» згідно із частиною першою статті 40 КЗпП України.
Просила визнати незаконними та скасувати наказ та розпорядження про її звільнення і поновити на роботі, стягнути з відповідача на її користь 37 455,23 грн -невиплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2022 року до 13 травня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я»; 13 500,00 грн - одноразової допомоги на оздоровлення; 57 483,20 грн - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 травня 2022 року до 20 жовтня 2022 року та невидачі їй у день звільнення трудової книжки, а також середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 травня 2022 року до 20 жовтня 2022 у розмірі 57 483,20 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Стягнено з КП «ВОПЛ» на користь ОСОБА_1 4 832,85 грн недоплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2022 року до 13 травня 2022 року та 57 483,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 травня 2022 року до 20 жовтня 2022 року.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Волинського апеляційного суду від 11 січня 2023 року апеляційну скаргу КП «ВОПЛ» залишено без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2022 року в оскаржуваній частині - без змін.
У лютому 2023 року КП «ВОПЛ» засобами поштового зв`язку направило до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 11 січня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 08 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.
Недоліки касаційної скарги усунено.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 684,00 грн.
Предметом позову в цій справі є поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку та матеріальної допомоги на оздоровлення при звільненні у розмірі 62 316,05 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грнх100=268 400,00 грн).
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою відповідно до її властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що справа має для нього виняткове значення, оскільки у закладі охорони здоров`я працює значна кількість медичних працівників, які отримували заробітну плату без врахування постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 2 «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». Неправильне застосування норм матеріального права у цій справі призведе до банкрутства закладу охорони здоров`я через необґрунтовані звернення до суду інших працівників про виплату заробітної плати.
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, а тому не свідчить, що справа має виняткове значення для заявника.
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані КП «ВОПЛ» рішення судів ухвалені у малозначній справі, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 11 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку та матеріальної допомоги на оздоровлення при звільненні відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                       А. С. Олійник
         О. В. Ступак
В. В. Яремко