Номер провадження: 22-ц/813/5455/23 
Справа № 501/580/22
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Воронцова Л. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі
головуючого                        Воронцової Л.П.,
суддів:                                Базіль Л.В., 
                                               Кутурланової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив
У лютому 2022 року представник АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 з вимогами, які у подальшому зменшив, про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит №2187 від 27.05.2021 року, яка станом на 30.05.2022 складає 137 660,74 грн., з яких: 124090,00 грн. – заборгованість за основним боргом (кредитом); 13261,04 грн. – проценти за користування кредитом; 147,42 грн. – 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 65,61 грн. – 3% річних на несвоєчасне погашення процентів; 25,21 грн. – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 71,46 грн. – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
Свої вимоги позивач обґрунтовав тим що, між ПАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем 27.05.2021 року укладено Договір про споживчий кредит №2187.
Відповідно до Договору, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 150 000,00 грн., а позичальник зобов`язався належним чином використати і повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 29 % річних в порядку та строки, визначені Договором, строком на 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 26.05.2026 року.
Через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором виникла заборгованість.
Оскаржуваним рішенням задоволено позовні вимоги, стягнуто з відповідача заборгованість за Договором про споживчий кредит №2187 від 27.05.2021, яка станом на 30.05.2022 складає 137 660,74 грн.
15 березня 2023 року, не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку направив до суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги скаржник обґрунтував тим, що судом першої інстанції не було взято до увагу, що:
- виникнення у нього заборгованості, обумовлюється введенням на території України воєнного стану, а отже підлягали застосуванню п.8.4 розділу 8 Договору та п.11 ч.3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану”, згідно яких до позичальника не підлягають застосуванню штрафні санкції за прострочення виконання грошового забов`язання.
17 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку представник АТ «Ощадбанк» направив до суду, відзив на апеляційну скаргу, у якому, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги звернув у вагу на те, що індекс інфляції та 3% річних від прострочення суми нараховані відповідачу до 24.02.2022 року, а неустойка взагалі не нараховувалась.
Згідно наданих позивачем доказів про направлення копії відзиву скаржнику, ОСОБА_1 отримав копію відзиву 20.04.2023 року, однак відповіді на відзив апеляційному суду не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.
Приймаючи у даній справі рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що своїх зобов`язань за вказаним договором відповідач належним чином не виконав, допустив істотне порушення умов договору щодо порядку та строку сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає, виходячи з такого.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається з матеріалів справи, між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем 27.05.2021 року укладено Договір про споживчий кредит №2187.
Відповідно до п..п.2.1-2.4.1 Договору, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 150 000,00 грн., а позичальник зобов`язався належним чином використати і повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 29 % річних в порядку та строки, визначені Договором строком на 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 26.05.2026.
Враховуючи наведене вище, виконання позивачем своїх зобов`язань за Кредитом, та не надання відповідачем своєчасно грошових коштів за користування та для погашення заборгованості за Кредитом і відсотками, відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та виписці по рахункам відповідача є підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.
Розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 30.05.2022 складає 137 660,74 грн., з яких: 124090,00 грн. – заборгованість за основним боргом (кредитом); 13261,04 грн. – проценти за користування кредитом; 147,42 грн. – 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 65,61 грн. – 3% річних на несвоєчасне погашення процентів; 25,21 грн. – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 71,46 грн. – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
Апеляційний суд відхиляє, як безпідставні зауваження скаржника про неврахування судом ЗУ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стан” №2120-ІХ від 15.03.2022 року, виходячи з наступного.
Дійсно пунктом 18 наведеного вище Закону встановлено, що на час дії воєнного стану та в тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування споживач не нестиме відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань за споживчим кредитом.
Проте словосполучення "у період дії" вказує на те, що три проценти річних та інфляційних втрати не нараховуються саме під час дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, тобто, починаючи з 24 лютого 2022 року, проте згідно з долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості, останнє нарахування заборгованості відповідача відбулось до 23 лютого 2022 року, а саме 29 грудня 2021 року.
Окрім того, згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
З поданої АТ «Ощадбанк» позовної заяви та розрахунку заборгованості за договором, вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка складається з заборгованість за основним боргом (кредитом) в сумі 124090,00 грн.; процентів за користування кредитом в сумі 13261,04 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; в сумі 147,42 грн.; 3% річних на несвоєчасне погашення процентів в сумі 65,61 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 25,21 грн. та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 71,46 грн.
Таким чином, оскільки позивачем не заявлялось вимог про стягнення з відповідача плати за порушення боржником зобов`язання, на переконання апеляційного суду, у даному випадку положення п.18 ЗУ №2120-ІХ від 15.03.2022 року, застосуванню не підлягають.
Інших обґрунтувань незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає правильним та таким, що ґрунтується на вимогах діючого та чинного на момент виникнення спірних правовідносин національного законодавства та матеріалах справи висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог, а отже і наявність підстав для їх задоволення.
Відповідно до положень частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване судове рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                  Л.П. Воронцова

Судді :                                                                        Л.В. Базіль

                                                                               О.В. Кутурланова