ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" липня 2023 р.           Справа№ 910/13735/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання:           Гончаренка О.С.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 05.07.2023  у справі №910/13735/22(в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційних скарг           Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» та Державного підприємства «Гарантований покупець»
на рішення           Господарського суду міста Києва від 23.03.2023, повний текст якої складений 03.04.2023
у справі           № 910/13735/22 (суддя Привалов А.І.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт»
до                     Державного підприємства «Гарантований покупець»
про                    стягнення 1  343  730,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заявлено про стягнення з відповідача пені в сумі 962  401,09 грн., штрафу в сумі 461  808,98 грн., інфляційних втрат в сумі 473  046,72 грн. та  3 % річних в сумі 79  101,46 грн. нарахованих за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати поставленої у березні, квітні, травні, липні, жовтні 2021 року та у період з лютого по червень 2022 року  за умовами договору № 1521/01 від 26.12.2019 електричної енергії.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:
- до спірних правовідносин слід застосувати положення  постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», п. 16 якої передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та, з огляду на які правові підстави для стягнення з відповідача штрафу та пені відсутні;
- з огляду на введення воєнного стану вбачається настання обставин непереборної сили.
У відповіді на відзив позивач зазначив про те, що посилання на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) № 332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», як на нормативно-правовий акт, який звільняє відповідача від нарахування та стягнення штрафних санкцій є безпідставним, оскільки НКРЕКП є лише органом, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, проте до повноважень регулятора не входить зміна порядку покладення відповідальності на суб`єкти господарювання, а нормативно-правові акти, прийняті регулятором не мають вищої юридичної сили над ЦК України та ГК України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22 позов задоволений частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено інфляційні втрати в сумі 473  046,72 грн. 3% річних в сумі  79  101,46 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 8  282,22  грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.
При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленої у березні, квітні, травні, липні, жовтні 2021 року та у період з лютого по червень 2022 року  за умовами договору № 1521/01 від 26.12.2019 електричної енергії, з огляду на що позивач відповідно до умов спірного договору має право на стягнення пені та штрафу, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - 3 % річних та інфляційних втрат, проте, враховуючи приписи п. 16 вищезгаданої  постанови НКРЕКП від 25.02.2022, яка є чинною, та обов`язковою для суб`єктів спірних правовідносин, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/13735/22 клопотання представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24  000,00 грн., в іншій частині вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22 в частині відмови позивачу у задоволення позовних вимог про стягнення пені та штрафу та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити  у повному обсязі.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що він вважає, що справа була розглянута не повно та помилково були застосовані норми матеріального права, які не повинні були бути застосовані.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що судом норми постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 були неправомірно застосовані до спірних правовідносин, з огляду на наступне:
-  27.02.2022 до постанови НКРЕКП внесені зміни згідно з постановою НКРЕКП № 333 від 27.02.2022,  якими п. 5 рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», що свідчить про те, що вказана  постанова має рекомендаційний, а не обов`язковий  характер;
-  26.04.2022 постановою НКРЕКП від 26.04.2022 № 413 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року № 332 та визнання такою, що втратила чинність, постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766» вчергове внесені зміни до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, зокрема, пункти 1-12 замінено новим пунктом 1 такого змісту: « 1. На період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови: ...2) споживачам вживати вичерпних заходів з оплати електричної енергії та інших послуг, отриманих на ринку електричної енергії відповідно до договорів. У разі технічної чи економічної неможливості здійснення оплати, яка виникла у зв`язку із дією в Україні воєнного стану, повідомляти про це (з наданням відповідного обґрунтування) постачальника; ...16) зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.».  З огляду па вищезазначене, відповідно до пп. 2 п. 1 вищевказаної постанови НКРЕКП матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняв дій щодо повідомлення постачальника про неможливість здійснення оплати;
- суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, зокрема щодо попередньої поведінки відповідача, чи звертався він з попередженням до позивача про неможливість такої оплати та не  надав належну оцінку загальній поведінці відповідача - чи це перший та виключний такий випадок, чи це систематична поведінка відповідача, яка вже стала приводом не одного судового розгляду з примусового виконання покладених на нього зобов`язань та відповідальності. Водночас поведінка у відповідача є тривалою, і ще починаючи з 2020 року він не виконує свої обов`язки своєчасно, внаслідок чого були судові тяжби з приводу заборгованості за договором № 1521/01 від 26.12.2019 (справи № 910/17368/20, 910/9098/22, 910/2251/22), а також така поведінка прослідковується із іншими постачальниками електричної енергії за «зеленим» тарифом, перед якими відповідач не виконує своєчасно обов`язки з оплати і що також є судовими справами;
- суд першої інстанції фактично однобічно розглянув справу, взявши до уваги інтереси відповідача, порушивши принцип пропорційності, баланс інтересів обох сторін, майже втричі зменшив загальну суму штрафних санкцій, та повністю скасувавши право позивача на компенсацію йому пені та штрафу, які були закріплені спірним договором, тим самим звільнивши відповідача від відповідальності. А з огляду на й так систематичне порушення відповідачем  своїх договірних зобов`язань, останній, за таким рішенням суду, має прецедент уникнення належної відповідальності і буде продовжувати порушувати законні майнові права позивача, а також інших виробників електричної енергії за «зеленим» тарифом за аналогічними правовідносинами.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2023, справу № 910/13735/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю..
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у Господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи № 910/13735/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/13735/22.
Також 18.04.2023 до суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22, в якій апелянт просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22 в задоволеній частині та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
У апеляційній скарзі апелянт послався на те, що оскаржуване рішення в задоволеній  частині ухвалено з неповним дотримання норм матеріального права.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що судом першої інстанції не було враховано наявність форс-мажорних обставин та обставин, які надають право суду зменшити розмір інфляційних втрат та 3 % річних, зазначивши, що у випадку, якщо суд апеляційної інстанції  дійде до висновку про наявність підстав для залишення суду першої інстанції без змін, апелянт просить зменшити 3 % річних та інфляційні втрати до 1% від стягнутої суми.
Крім того, скаржник заявив клопотання, в якому просив відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення Північним апеляційним господарським судом постанови у даній справі.
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 24.04.2023, справу № 910/13735/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю..
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/13735/22.
22.05.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.07.2023 о 12:00 год.
Також ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 Державному підприємству «Гарантований покупець» відмовлено  у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22, апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22 залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 12  423,33 грн.
31.05.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22, в якій відповідач, з посиланням на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022, просить апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови щодо стягнення пені та штрафу - без змін.
Крім того, 31.05.2023 від відповідача надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого, зокрема, додані докази сплати судового збору у розмірі 12  423,33 грн.
У період з 29.05.2023 по 11.06.2023 суддя Тищенко А.І. перебувала у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22,  апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» та Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22 об`єднані в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22 призначено на раніше визначені дату та час - 05.07.2023 на 12:00 год.
16.06.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» надійшла заява, в якій заявниця просить надати їй можливість приймати участь у всіх судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою від 20.06.2023 вказану заяву задоволено.
28.06.2023 до суду від  позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22.
Станом на 05.07.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.
Під час розгляду справи представники позивача та відповідача власні апеляційні скарги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти задоволення апеляційних скарг один одного заперечили.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

26.12.2019 відповідач (гарантований покупець) та позивач (продавець за «зеленим» тарифом) уклали договір №  1521/01 (далі  Договір), в п. 1.1 якого погодили, що за цим договором виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженим постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641 (далі Порядок).
Відповідно до п. 2.5 Договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП, для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.
Згідно п. 3.1 Договору обсяг фактичного проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7  Порядку.
Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ (п. 3.2 Договору).
Пунктом 3.3 Договору передбачено, що оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.
Згідно з п. 10.1 Порядку, до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Пунктом 10.4 Порядку передбачено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу.
Крім того, 26.02.2021 сторони уклали Додаткову угоду № 857/01/21 від 26.02.2021 до Договору, в якій, серед іншого, дійшли згоди викласти пункт 3.3 договору у новій редакції, а саме: « 3.3. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами».
Відповідно до п. 4.1 Договору  виробник за «зеленим» тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього договору.
Згідно п. 4.5 Договору  гарантований покупець зобов`язаний: 1) купувати у виробника за «зеленим»  тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; 2) у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у виробника за «зеленим» тарифом електричну енергію; 3) нараховувати розмір відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії виробнику за «зеленим» тарифом відповідно до положень глави 9 Порядку.
За умовами п. 4.6 Договору  гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за «зеленим» тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня у розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за «зеленим»  тарифом належних коштів відповідно до Порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом.
З матеріалів справи слідує, що позивачем та відповідачем були підписані та скріплені печатками акти купівлі-продажу електроенергії:
- за січень 2021 від 31.01.2021 на суму 578  172,59 грн.;
- за лютий 2021 від 28.02.2021 на суму 1  026  375,60 грн.;
- за березень 2021 від 31.03.2021 на суму 1  886  306,39 грн.;
- за квітень 2021 від 30.04.2021 на суму 1  972  093,90 грн.;
- за травень 2021 від 31.05.2021 на суму 2  905  369,16 грн.;
- за липень 2021 від 31.07.2021 на суму 3  098  335,85 грн.;
- за жовтень 2021 від 31.10.2021 на суму 1  747  606,93 грн.;
- за лютий 2022 від 28.02.2022 на суму 903  956,42 грн.;
- за березень 2022 від 31.03.2022 на суму 1  949  290,45 грн.;
- за квітень 2022 від 30.04.2022 на суму 1  823  703,22 грн.;
- за травень 2022 від 31.05.2022 на суму 2  762  508,83 грн.;
- за червень 2022 від 30.06.2022 на суму 2  958  360,40 грн.
Відповідач електричну енергію, вроблену позивачем, як виробником за «зеленим» тарифом, за вищевказаними актами купівлі-продажу електроенергії оплатив частково, що підтверджується доданими до справи копіями платіжних доручень та сторонами не заперечується.
09.09.2022 НКРЕКП прийнято постанову № 117 «Про затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року»,  а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100% оплати за поставлену електричну енергію за період жовтень 2021 року та лютий-червень 2022 року настав.
При цьому датою прийняття рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці с 09.09.2022 (дата оприлюднення на офіційному сайті - 12.09.2022) після чого ДП «Гарантований покупець» повинен був здійснити оплату протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора, тобто до 14.09.2022 включно, проте вказаний обов`язок відповідачем виконаний несвоєчасно та не у повному обсязі, з огляду на що позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 962  401,09 грн., штраф в сумі 461  808,98 грн., інфляційні втрати в сумі 473  046,72 грн. та  3 % річних в сумі 79  101,46 грн.
У позові позивач зазначив про те, що факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати спірної електричної енергії  є предметом розгляду у справі № 910/9098/22, яка на даний час перебуває у провадження Господарського суду міста Києва. 
Суд першої інстанції при розгляді спору сторін по суті встановивши, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленої у березні, квітні, травні, липні, жовтні 2021 року та у період з лютого по червень 2022 року  за умовами Договору електричної енергії, з огляду на що позивач відповідно до умов Договору має право на стягнення пені та штрафу, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - 3 % річних та інфляційних втрат, проте, враховуючи приписи п. 16 постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», яка є чинною, та обов`язковою для суб`єктів спірних правовідносин, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, позовні вимоги задовольнив частково, присудивши до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати та відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є  правовідношення,  в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати  роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та  обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
За умовами п. 4.6 Договору  гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за «зеленим» тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня у розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за «зеленим»  тарифом належних коштів відповідно до Порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленої у березні, квітні, травні, липні, жовтні 2021 року та у період з лютого по червень 2022 року за умовами Договору  електричної енергії, яке тривало понад 30 днів, позивач відповідно до умов Договору має право нарахувати пеню та штраф, а відповідно до положень ЦК України - 3% річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.
Водночас колегія суддів зазначає про таке.
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» (далі Постанова № 332) надано настанови учасникам ринку електричної енергії, які є обов`язковими для застосування. 
Так, пунктом 5 Постанови № 332 (доповненим  згідно постанови НКРЕКП від 27.02.2022 №333) рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».
Підпунктом 16 пункту 1 Постанови №332 (доповненим згідно постанови №413 від 26.04.2022) визначено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії  на період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.
Відповідна постанова у вказаній частині не визнана недійсною в установленому порядку. 
При цьому, повноваження НКРЕКП визначені Законом України «Про Національну комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», п. 1 ч. 2 ст. 17 якого установлено, що регулятор  має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.
Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», регулятор, яким є НКРЕКП, здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, зберігання енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, трейдерської діяльності тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
Постанова НКРЕКП №413 від 26.04.2022, якою доповнено Постанову №332 підпунктом 16 пункту 1, набрала  чинності з дня її прийняття.
При цьому, за змістом вказаної постанови регулятор надав настанову щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених відповідними договорами, для всіх учасників ринку електричної енергії.
З матеріалів справи слідує, що позивач нараховує пеню та штраф за період з 15.09.2022 по 10.02.2023, тобто у період в якій діяла заборона на їх нарахування встановлена  Постановою №332.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6  ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду, які викладені в постановах від 19.09.2022 у справі №912/1941/21, від 25.01.2022 у справі №911/782/21, в яких зазначено, зокрема, що положення постанови НКРЕКП є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин та підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії». 
Вказаним спростовуючи доводи апеляційної скарги  позивача.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені та штрафу, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові в частині стягнення пені в сумі 962  401,09 грн., штрафу в сумі 461  808,98 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 473  046,72 грн. та  3 % річних в сумі 79  101,46 грн., слід зазначити таке.
Перевіривши виконанні позивачем розрахунки колегія суддів визнає їх арифметично вірними.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник  не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018  у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018  у справі № 908/660/17, від 05.08.2020  у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019  у справі № 911/2845/18.
Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст.. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.
Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Водночас колегія суддів зазначає про те, що обставини у справі № 910/13735/22 та справі № 902/417/18 не є подібними, оскільки в них різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
Так, у договорі, вимоги про стягнення основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних за яким були предметом розгляду у справі № 902/417/18, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 %  річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів, а загальна сума заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та відсотків річних майже в два рази перевищила суму основного боргу станом на дату звернення позивача до суду з позовом та який був сплачений відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі.
Саме з огляду на вказані обставини  та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. 
При цьому, у цій справі № 910/13735/22 сторони в Договорі не передбачили інший розмір відсотків річних, ніж той, який встановлений ЦК України.
В свою чергу висновок про відсутність підстав для зменшення відсотків річних, які обраховані, виходячи з розміру, встановленого ст. 625 ЦК України, тобто у розмірі 3 % річних, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2021 у справі № 927/184/13-г(927/1074/20). 
Також колегія суддів приймає до уваги, що загальною ознакою відповідальності є її компенсаторний характер. Так, заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Так само господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника.
При цьому висновок Верховного Суду про можливість за певних умов зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунків відповідно до ст. 625 ЦК України, не стосується такого способу захисту майнового права та інтересу, як відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів як стягнення інфляційних втрат.
Звертаючись з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунків відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розміру дійсних майнових втрат, яких він зазнав, тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.
З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що підстави для зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат відсутні.
Щодо посилань відповідача на те, що судом першої інстанції не було враховано наявність форс-мажорних обставин, слід зазначити наступне.
Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 ЦК України  згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018  у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018  у справі № 908/660/17, від 05.08.2020  у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019  у справі № 911/2845/18.
Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, а тому  наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 3-1462гс16 та підтримана Верховним Судом у постанові від 20.06.2018 у справі № 913/869/14.
За таких обставин колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності підстав для звільнення його від сплати інфляційних нарахувань та 3% річних та задоволення таких  вимог за розрахунками позивача в сумі 473  046,72 грн. та  79  101,46 грн. відповідно. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів  зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційних скарг не вбачається.
Враховуючи вимоги та доводи апеляційних скарг, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» та Державного підприємства «Гарантований покупець» задоволенню не підлягають.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційними скаргами покладаються на апелянтів. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» та Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі № 910/13735/22 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на апелянтів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 05.07.2023. 

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала