ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/276/23 Справа № 666/809/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ус О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 666/809/15

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2021 року, яке ухвалене суддею Ус О.В. у місті Херсоні Херсонської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування, який в подальшому уточнила. 
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнення, зазначила, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за якою вона проживала разом з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, мали спільний бюджет з червня 1973 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. У встановлений шестимісячний строк вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, їй роз`яснено, що відсутні документи що підтверджують родинний зв`язок з померлим та запропоновано звернутися до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_2 , син померлого, ОСОБА_3 брат померлого, які звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, та вона, спадкоємець четвертої черги, в разі встановлення факту проживання однією сім`єю. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вона здійснює утримання будинку, сплачує комунальні послуги. Вказує, що спадкодавець протягом свого життя неодноразово хворів, знаходився на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з чим потребував стороннього догляду. Зокрема, в 2006 році він переніс дві операції в області голови, після яких тривалий час не міг навіть розмовляти, самостійно ходити та себе обслуговувати. Весь вказаний час вона була поруч, купувала необхідні ліки, доглядала близько місяця у лікарні, а потім вдома. Відповідач, в період лікування ОСОБА_3 , жодного разу не подзвонив і не поцікавився станом його здоров`я, не проявляв будь-якого інтересу до батька, не спілкувався з ним, жодного разу, після досягнення ОСОБА_3 пенсійного віку, не надав йому ні фізичної, ні матеріальної, ні моральної допомоги, не вітав зі святами. Спадкодавець перебував останні роки життя в безпорадному стані, тобто такому, під час якого був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, викликані похилим віком та тяжкою хворобою.
Просила суд: встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.01.2004 року по день його смерті, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 включно; визнати за нею право на спадкування за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у першій черзі спадкоємців за законом; усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, а саме: встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.01.2004 року по день його смерті, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 включно; визнати за нею право на спадкування за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у першій черзі спадкоємців за законом.
Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто за відсутності позивачки ОСОБА_1 , без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, а адвокат не повідомляв її про хід судового розгляду та про наявність рішення суду у цій справі.
Вважає, що висновок суду щодо відсутності доказів перебування ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у безпорадному стані, є помилковим та не грунтується на доказах, які були досліджені судом, а саме: медична документація та покази свідків.
Зазначає, що суд не мав підстав враховувати пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що він щороку приїздив до батька та останній відмовлявся від допомоги, адже це спростовується поясненнями сусідів, які пояснили, що сина померлого ніколи не бачили.
Суд не взяв до уваги тривалість її проживання із померлим, з яким вона познайомилась у 1972 році, а разом вони стали проживати з червня 1973 року, вели спільне господарство та погашали позику, надану для придбання будинку, до якого вони згодом здійснили прибудову. 
Наполягає на тому, що суду було надано достатні та допустимі докази перебування ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у безпорадному стану. Надання нею допомоги померлому та ухилення іншого спадкоємця (сина померлого) від надання такої допомоги, що надає їй право на застосування ч. 2 ст. 1259 ЦК України.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що, згідно відомостей домової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 зареєстрований з 10.09.1981 року, ОСОБА_1 з 13.05.1982 року (т. 1 а.с. 6-8).
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_3 , дата заповнення 03.10.1971 року, останній працював з 04.10.1971 року по 05.08.2003 року, з 08.12.2003 року йому призначена допомога по безробіттю, яка 28.03.2004 року припинена, 29.03.2004 року прийнятий на роботу до Херсонського професійного ліцею, з якого 05.04.2004 року його звільнено. 15.04.2004 року розпочато виплату допомоги по безробіттю та 25.08.2004 року припинено її виплату (т. 1 а.с. 10-11).
За відомостями трудової книги ОСОБА_1 , дата заповнення 13.04.1961 року, трудова діяльність останньої була з 01.02.1960 року по 12.08.1997 року (т. 1 а.с. 12-13).
Згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 13.01.1997 року, виданої на ім`я уповноваженого власника (наймача) ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_1 (жінка) (т. 1 а.с. 20).
Відповідно до архівного витягу Рішення виконкому Антонівської селищної ради народних депутатів від 01.12.1987 року №90/12, розглянувши документи з питань індивідуального будівництва вирішено прийняти в експлуатацію: п. 3.2 ОСОБА_3 - цегляний, силікатною цеглою, цеглою, шифером, збудований в 1971 році житловий будинок, розміром 8,0*7,0 з верандою розміром 3,0*7,0 м, корисною площею 60,8 м2, будівельний об`єм 174 м3, площа забудови 56,0 м2. Будинок складається з трьох житлових кімнат висотою 2,50 м. Наддверні забудови складаються з літньої кухні літ. "Б" розміром 5,1*2,05 м, сараю літ. "В" розміром 5,65*3,0 м, навіс літ. "ж" розміром 2,25*1,3 м, погребниця літ. "Г" розміром 2,4*1,15 м, туалет літ. "Е" розміром 1,1*1,1 м, літній душ літ. "Д" розміром 1,4*1,4 м, в АДРЕСА_1 на підставі технічної документації міськінвентарбюро, довідки рай СЕС №804 від 27.11.1987 року (т. 1 а.с. 17).
Згідно листа Херсонської обласної клінічної лікарні №477/1-08 від 17.04.2015 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 03.04.2006 року по 25.04.2006 року знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні лікарні (т. 1 а.с. 44). Історія хвороби в архіві відсутня, виписний епікриз до листа не доданий.
07 липня 1989 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 90).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 06.03.2009 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстрований 04.02.1965 року, розірвано (т. 1 а.с. 86).
16 квітня 2009 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 87).
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.09.2008 року (2. 1 а.с. 168).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 11.03.2014 року (т. 1 а.с. 18).
Згідно акту від 15.08.2014 року №1657, складеного Виконавчим комітетом Антонівської селищної ради 14.08.2014 року, ОСОБА_1 зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1 . З 1973 року перебувала у цивільному шлюбі з померлим ОСОБА_3 , з ним і проживала за даною адресою. Разом вели сумісне господарство, здійснювали виплату за будинок. Про що свідчать свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 19).
З листа ОСОБА_3 від 20.03.2015 року вбачається, що останній повідомляє, що проживає по АДРЕСА_2 , є рідним братом ОСОБА_3 , покійного. При житті, з братом спілкувався, так як старший брат допомагав йому і словом і ділом. Коли приїжджав брат з дружиною до нього в гості, то він зі своїм сином не спілкувався, казав йому, що платить аліменти, а він не бажає його розуміти та слухає лише матір. Брат виплатив йому аліменти до повноліття і він йому нічого не винен. Син його коли йшов до армії, коли одружився ніколи не згадував, що в нього є батько. Коли брат захворів, робили два рази операцію, то син ніколи не цікавився батьком, а він, чим міг, тим допомагав і фінансово і провідував його, а дружина ОСОБА_1 допомагала йому, виходжувала його в лікарні і дочка її ОСОБА_9 прийняла його як рідного батька. Брат проживав з дружиною ОСОБА_1 в цивільному шлюбі, але вони з сім`єю прийняли її як рідну, вони гарно прожили життя від молодості до останніх його днів. А син ОСОБА_2 , тепер, після його смерті, претендує на спадщину. Він, як старший брат, вважає, що житло і все, що вони нажили спільно з ОСОБА_1 залишити на її користь. Як можна забирати хату в пенсіонера, це все, що залишилось від чоловіка, а ОСОБА_2 житлом забезпечений, в нього гарний будинок в Комсомольську . Просить суд, у зв`язку з неможливістю приїхати через стан здоров`я, залишити все нажите братом та його дружиною ОСОБА_1 на її користь (т. 1 а.с. 40).
Згідно матеріалів спадкової справи №251/2014 заведеної Першою Херсонською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 52).
11 серпня 2014 року із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 57).
За відомостями історії хвороби ОСОБА_3 , який знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 03.04.2006 року по 25.04.2006 року Херсонської обласної клінічної лікарні йому встановлено діагноз ЗЧМТ, субдуральна гематома, забій мозку (т. 1 а.с. 124-143). За виписним епікризом від 25.04.2006 року загальний стан задовільний, тимчасово непрацездатний, явка до лікаря 26.04.2006 року.
Судом оглянута медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_3 , з якої встановлено, що після виписки з нейрохірургічного відділення Херсонської обласної клінічної лікарні ОСОБА_3 звертався у вересні 2006 року до уролога, у листопаді 2006 року до отолорінголога, у листопаді 2006 року до гастроентеролога, невропатолога, у грудні 2006 року до терапевта та кардіолога; влітку, в листопаді 2007 року до невропатолога, у грудні 2007 року до терапевта; в червні, жовтні 2008 року до невропатолога, в липні, серпні 2008 року до отолорінголога, у серпні та грудні 2009 року до невропатолога, у грудні 2009 року до радіолога з питання п`яточної шпори; у травні, листопаді 2011 році до невролога, у грудні 2011 року та лютому 2012 року до офтальмолога, у липні 2012 року до терапевта, у травні 2013 року до невропатолога, у лютому 2014 року до отолорінголога, у лютому 2014 року до терапевта з погіршенням стану протягом місяця, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 вдома: хронічна серцево-судинна недостатність, ХІХС атеросклеротичний кардіосклероз.
Згідно відомостей про отримання пенсії ОСОБА_1 , остання за період з січня 2009 року по грудень 2009 року отримала пенсії 10865,96 грн., за період з січня 2010 року по грудень 2014 року на загальну суму 73251,13 грн. (т. 2 а.с. 26-29); ОСОБА_3 отримав пенсії за період з січня 2009 року по грудень 2009 року на загальну суму 8777,23 грн., з січня 2010 року по грудень 2010 року - 10283, 12 грн., з січня 2011 року по грудень 2011 року - 10975,12 грн., січня 2012 року по грудень 2012 року - 12791,08 грн., з січня 2013 року по грудень 2013 року - 13913,33 грн., січня 2014 року по грудень 2014 року - 4853,56 грн. (т. 2 а.с. 30-35).
Згідно копій розрахункових книжок (т. 2 а.с. 104-126), ОСОБА_1 сплачувалися комунальні послуги за домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами перебування спадкодавця у безпорадному стані на утриманні ОСОБА_1   та потреби у допомозі саме від ОСОБА_2 , який умисно ухилявся від надання такої допомоги, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зміни черговості одержання права на спадкування та усунення відповідача ОСОБА_2 від спадкування.
При цьому, суд зазначив, що вимога позову про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтована позивачкою необхідністю реалізації нею права на спадкування, яке вона може отримати лише при зміні черговості за рішенням суду, яка надає їй можливість спадкувати разом зі спадкоємцем першої черги. Разом з тим, неможливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1259 ЦК України, свідчить про те, що встановлення відповідного факту у разі відмови у зміні чергування за рішенням суду не буде породжувати для позивача особистих чи майнових прав.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):
перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки;
друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;
третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;
четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;
п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).
Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дає змогу стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими юридичними фактами, як відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти, як зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження  № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).
Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши, що ОСОБА_1 не довела належними і допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, зокрема факт перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, неможливість останнього здійснювати догляд за собою, а також перебування спадкодавця на її матеріальному забезпеченні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні її вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 разом із спадкоємцем першої черги, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують.
Вказаний висновок не суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року в справі № 713/1528/16-ц.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду щодо відсутності доказів перебування ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у безпорадному стану є помилковим та не грунтується на доказах, які були досліджені судом, колегією суддів не приймаються до уваги, адже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані та потребував постійної сторонньої допомоги, а наявність у ОСОБА_3 захворювань та його звернення до лікарні за медичною допомогою не підтверджують того факту, що він протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.
Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Як зазначено вище, позивачкою ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів щодо перебування спадкодавця у безпорадному стані та його потребу у сторонній допомозі, за якою він звертався до сина ОСОБА_2 , а останній умисно відмовився надавати таку допомогу, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , й фактично позивачка ОСОБА_1 , оскаржуючи рішення суду першої інстанції в повному обсязі, не ставить перед судом апеляційної інстанції питання про задоволення її позовних вимог в цій частині.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав підстав враховувати пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що він щороку приїздив до батька та останній відмовлявся від допомоги, адже це спростовується поясненнями сусідів, які пояснили, що сина померлого ніколи не бачили, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності доказів перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані та його потребу у допомозі відповідача ОСОБА_2 , який умисно ухилявся від надання такої допомоги.
При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що, відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1998 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення юридичних фактів обумовлено якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Оскільки, судом встановлено неможливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1259 ЦК України, встановлення відповідного спільного проживання факту не породжує для позивачки особистих чи майнових прав, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для встановлення у судовому рішенні факту проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.01.2004 року по день його смерті, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.
Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що суд не взяв до уваги тривалість її проживання із померлим, з яким вона познайомилась у 1972 році, а разом вони стали проживати з червня 1973 року, вели спільне господарство та погашали позику, надану для придбання будинку, до якого вони згодом здійснили прибудову, колегією суддів відхиляються з вищенаведених підстав. 
Доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто за відсутності позивачки ОСОБА_1 , без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, а адвокат не повідомляв її про хід судового розгляду та про наявність рішення суду у цій справі, колегією суддів не приймаються до уваги, так як представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Рева С.Л. була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (т. 2 а.с. 80, 194), а, згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: