ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2023 року                                 
м. Харків
справа № 2018/2-385/11
провадження № 22-ц/818/24/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання – Тітченко О.В.
учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 ,
дії особи, що оскаржуються - державні виконавці Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)
боржник – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року в складі судді Подус Г.С.,-

УСТАНОВИВ:
В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державних виконавців Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якій просив:
- визнати неправомірними дії державних виконавців Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні яких знаходилось та/або знаходиться виконавче провадження №50277775 щодо порушення передбачених законодавством порядку та строків винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №50277775 за виконавчим листом №2018/2-385/11 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаної квартири боржника ОСОБА_2 ;
- визнати неправомірними дії державних виконавців Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні яких знаходилось та/або знаходиться виконавче провадження №50277775 щодо порушення передбачених законодавством порядку та строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження №50277775 за виконавчим листом №2018/2-385/11 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаної квартири боржника ОСОБА_2 ;
- зобов`язати державних виконавців Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні яких знаходилось та/або знаходиться виконавче провадження №50277775 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаної квартири боржника ОСОБА_2 , невідкладно та у встановленому законом порядку надіслати стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження №50277775 за виконавчим листом, виданим 01 лютого 2016 року Київським районним судом м. Харкова у цивільній справі №2018/2-385/11;
- визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в провадженні яких знаходилось та/або знаходиться виконавче провадження №50277775 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаної квартири боржника ОСОБА_2 , щодо невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року, залишеного без змін рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року у цивільній справі №2018/2-385/11;
- зобов`язати державних виконавців Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в провадженні яких знаходилось та/або знаходиться виконавче провадження №50277775 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаної квартири боржника ОСОБА_2 , невідкладно фактично належним чином в повному обсязі виконати рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року, залишеного без змін рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року у цивільній справі №2018/2-385/11;
- винести окрему ухвалу, якою направити до органів прокуратури частину матеріалів цієї справи, достатню для внесення інформації про злочин державних виконавців Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в провадженні яких знаходилось та/або знаходиться виконавче провадження №50277775 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаної квартири боржника ОСОБА_2 до ЄРДР та подальшого притягнення їх до кримінальної відповідальності за бездіяльність, відповідальність за яку передбачена ч. 2 ст. 382 КК України;
- стягнути з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 5120 грн.
В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року у цивільній справі №2018/2-385/11 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб у Київському районі м. Харкова, Харківська міська рада, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області задоволений. Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 із зазначеної квартири. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_2 задоволено та скасовано рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року. Зазначив, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд рішення суду апеляційної інстанції від 25 травня 2015 року за нововиявленими обставинами задоволено та скасовано зазначене рішення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року залишено без змін. Зауважує, що на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року він отримав 01 лютого 2016 року виконавчий лист, який 09 лютого 2016 року подав до канцелярії Київського ВДВС Харківського МУЮ разом із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виданого йому виконавчого листа. Зазначає, що положеннями чинного на час пред`явлення виконавчого листа Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ч. 2 ст. 25 Закону передбачалося, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, тобто не пізніше 12 лютого 2016 року мала б бути винесена зазначена постанова. Однак, всупереч нормам чинного на той час законодавства, з інформації, що міститься на офіційному сайті Міністерства юстиції України в розділі «Автоматизована система виконавчого провадження» вбачається, що лише 23 лютого 2016 року державний виконавець Київського ВДВС Харківського МУЮ за вказаним вище виконавчим листом відкрив виконавче провадження №50277775. З урахуванням вимог ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» чинного на час виникнення правовідносин, постанова про відкриття виконавчого провадження повинна бути направлена на адресу стягувача не пізніше 15 лютого 2016 року, одна впродовж більше ніж 5 років стягувач вказану постанову так і не отримав та взагалі не обізнаний про перебіг відповідного виконавчого провадження. Зазначає, що 19 травня 2021 року звернувся до Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про надання інформації про стан та перебіг виконавчого провадження №50277775. Вказана заява була отримана ДВС 20 травня 2021 року, однак відповіді за результатами розгляду вказаної заяви скаржник так і не отримав. Зазначає, що орган ДВС безпідставно не виконує рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 впродовж тривалого часу, що на переконання заявника, є злочином проти правосуддя та підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року скаргу задоволено частково.
Визнано неправомірною діяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження №50277775 з усунення перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 щодо порушення порядку та строку винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №50277775 та направлення вказаної постанови стягувачу.
Зобов`язано державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження №50277775 усунути порушення шляхом направлення на адресу стягувача постанови про відкриття виконавчого провадження №50277775.
Стягнуто з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2560 (дві тисячі п`ятсот шістдесят) гривень
У задоволенні іншої частини скарги – відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що  державний виконавець порушив строки винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець порушив порядок та строк направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження №50277775 від 23 лютого 2016 року на адресу стягувачу, оскільки доказів, які б спростовували такі висновки суду представник Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) суду не надав.
Відмовляючи у задоволенні скарги в іншій частині суд першої інстанції дійшов висновку, що держаний виконавець правомірно зупинив виконавче провадження №50277775 та не здійснює дій з виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року суду з огляду на те, що в ухвалі апеляційного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року чітко зазначено, що накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 квартиру із забороною вчинення будь-яких дій, у тому числі в рамках виконання виконавчих проваджень. При цьому доказів того, що вказана ухвала суду скасована чи втратила свою дію, матеріали скарги не містять. Тому вимоги заявника в частині визнання бездіяльності державного виконавця щодо невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року та зобов`язання ВДВС невідкладно у повному обсязі та належним чином виконати зазначене рішення є необґрунтованими та безпідставними. Матеріали справи не містять достатніх даних для висновку про наявність в діях державного виконавця кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України тому підстави для постановлення окремої ухвали за заявою скаржника не знаходить.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу в частині відмовлених вимог як незаконну та необґрунтовану та задовольнити скаргу в незадоволеній частині.
В апеляційні скарзі скаржник посилається на ті ж доводи які зазначені в скарзі, а також що бездіяльність державних виконавців реально порушують права ОСОБА_1 . Крім того, судом першої інстанції помилково не застосовано ч. 2 ст. 451 ЦПК України.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надано. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судовим розглядом встановлено, що 27 березня 2015 року рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №2018/2-385/11 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб у Київському районі м. Харкова, Харківська міська рада, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області задоволено в повному обсязі. Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 , вирішено питання щодо судових витрат.
25 травня 2015 року рішенням апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_2 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , треті особи: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб у Київському районі м. Харкова, Харківська міська рада, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області про зняття з реєстраційного обліку відмовлено.
23 грудня 2015 року рішенням апеляційного суду Харківської області заяву представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_7 про перегляд рішення суду апеляційної інстанції від 25 травня 2015 року за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2015 року скасовано. Апеляційна скарга ОСОБА_4 , ОСОБА_2 відхилена. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року залишено без змін.
01 лютого 2016 року ОСОБА_1 на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року виданий виконавчий лист №2018/2-385/11, строк пред`явлення якого до 23 грудня 2016 року.
09 лютого 2016 року представник стягувача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернувся до Київського ВДВС Харківського МУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого 01 лютого 2016 року Київським районним судом м. Харкова по цивільній справі №2018/2-385/11 про усунення перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 .
З Витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження слідує, що на виконанні у Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (кол. Київський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ (м. Харків) перебуває виконавче провадження №50277775 стягувачем у якому є ОСОБА_1 , а боржником – ОСОБА_2 .
Як слідує з інформації за результатом пошуку виконавчих проваджень в АСВП, виконавче провадження № 50277775 відкрито 23 лютого 2016 року та станом на 31 травня 2021 року було зупинено.
19 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про надання інформації про стан та перебіг виконавчого провадження №50277775, в якому також просив повідомити про причини, через які виконавчий лист, виданий Київським районним судом м. Харкова не виконаний. Вказана заява була отримана ВДВС 20 травня 2021 року, що підтверджується квитанціями про відправлення та відомостями з реєстру поштових відправлень.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого мана №272258502 від 28 серпня 2021 року вбачається, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ТОВ «Агентство нерухомості Естейт-сервіс» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 02-24/10-16, виданий 24 жовтня 2016 року, видавник: ТОВ «АН Естейт-Сервіс»/ ОСОБА_1 .
Крім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі ухвали суду Київського районного суду м. Харкова від 17 січня 2017 року у справі №640/19862/16-к, ухвали суду Апеляційного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року у справі №640/9079/15-к, постанови СУ ГУМВСУ в Харківській області про арешт майна від 24 листопада 2010 року на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 накладений арешт шляхом заборони розпорядження та відчуження.
30 грудня 2015 року апеляційний суд Харківської області в рамках кримінального провадження №12012220060000084 від 24.11.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.15, ч.2 ст.190, ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України наклав арешт на квартири, у тому числі на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 11.11.2015 року на праві власності належить ОСОБА_1 із забороною вчинення будь-яких дій, в тому числі в рамках виконання виконавчих проваджень. Вказана ухвала набрала законної сили 30 грудня 2015 року.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до пункту дев`ятого частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а судовий захист неможливо повноцінно здійснити без обов`язковості виконання судових рішень.
Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
За змістом частини першої, абзацу 1 частини другої статті 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Судова колегія погоджується з висновками суду щодо залишення без задоволення скарги в частині зобов`язання державного виконавця невідкладно фактично належним чином в повному обсязі виконати рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року у цивільній справі №2018/2-385/11, оскільки виконавче провадження № 50277775 з виконання вищезазначеного рішення суду було правомірно зупинено на виконання ухвали апеляційного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року у кримінальному провадженні №12012220060000084 від 24.11.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.15, ч.2 ст.190, ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 накладено арешт із забороною вчинення будь-яких дій, в тому числі в рамках виконання виконавчих проваджень
У суду відсутні повноваження зобов`язувати державного виконавця вчиняти ті дії, які згідно із Законом можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. 
Доводи апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції, не постановив окремої ухвали та не направив її до органів прокуратури, в зв`язку з наявними ознаками кримінального правопорушення державними виконавцями, - є необґрунтованими та такими, що не впливають на законність ухвали в оскаржуваній частині, оскільки вказані вимоги не є позовними вимогами, кримінального правопорушення під час розгляду даної справи не виявлено, а у разі дійсної наявності його ознак, особа має звернутись до органів поліції у встановленому законом порядку. Тому доводи скарги щодо винесення окремої ухвали та її направлення до органів прокуратури задоволенню не підлягають як безпідставні.
Таким чином, ухвала в оскаржуваній частині як така, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законів, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
За викладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду – без змін
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, не підлягає перерозподілу і судові витрати.
Керуючись ст. ст. 367,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.. 
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
повний текст судового рішення складено 11.05.2023 р.

Головуючий                                                                О.Ю.Тичкова 

Судді                                                                        О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук