26.06.23
22-ц/812/10/23
Провадження № 22-ц/812/10/23 
П О С Т А Н О В А 
іменем України

19 червня 2023 року                                                м. Миколаїв
справа № 489/6267/19
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Тищук Н. О.,
       суддів Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В., 
       із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Куценка Юрія Олександровича
на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 9 березня 2021 року суддею Коваленком І.В. в приміщенні цього ж суду, (повне рішення складено того ж дня), у цивільній справі за позовом 
заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до 
товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Імпорт», 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта нерухомості, 

У С Т А Н О В И В:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У листопаді 2019 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом про скасування в Державному реєстрі речових прав на майно записів про реєстрацію за ТОВ «Транс-Імпорт», ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , права власності на певні частки об`єкту незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , та зобов`язати вказаних осіб усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єктів нерухомого майна за цією адресою.
Як на підставу позовних вимог прокурор посилався на те, що постановою Вищого господарського суду України від 06 вересня 2017 року задоволено позов Прокуратури Миколаївської області, визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської міської ради від 16.09.2014 № 43/33 та від 18.06.2015 № 48/35 про надання ТОВ «Транс-Імпорт» дозволу на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натуру (на місцевості) меж земельної ділянки площею 10000 кв.м. по АДРЕСА_2 за рахунок ділянки раніше даної товариству рішенням міської ради від 13.03.2008 № 22/44, з метою передачі в оренду для будівництва гаражу-стоянки для вантажних автомобілів підприємства. Також визнано недійсним на майбутнє договорі оренди землі від 16.07.2015 № 10944 та зобов`язано ТОВ «Транс-Імпорт» повернути спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:03:074:0015 по АДРЕСА_2 територіальній громаді міста в особі Миколаївської міської ради.
Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що отримання ТОВ «Транс-Імпорт» земельної ділянки у користування відбулося з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, а саме статей 124, 134 ЗК України, пунктів 10.1, 10.4 розділу 10 ДБН 360-92, Генерального плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 № 35/18, без проведення земельних торгів та в межах озелененої зони спеціального призначення, будівництво на території якої заборонено.
Таким чином, неможливість будівництва на земельній ділянці з кадастровим номером 4810136900:03:074:0015 встановлена судовим рішенням господарського суду та відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не потребує доказування.
Проте, під час виконання судового рішення встановлено, що попри наявність судового спору щодо законності набуття земельної ділянки у користування, ТОВ «Транс-Імпорт» збудувало на ній низку будівель, зареєструвало речове право (запис у державному реєстрі за номером 20620332 від 23.05.2017) та в подальшому передало у власність громадянам, зокрема безпосередньому засновнику товариства ОСОБА_5 та його родичам.
Підставою виникнення у ТОВ «Транс-Імпорт» права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, серед іншого, зазначена довідка без номеру від видану 11 лютого 2016 року, видана Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради. При цьому, відповідно до інформації Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 27.08.2019 № 17-3210 така довідка ТОВ «Транс-Імпорт» не надавалася.
У подальшому, 17липня 2017 року між ТОВ «Транс-Імпорт» та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено договір № 634 купівлі-продажу 88/100 частки у праві власності на незавершене будівництво по АДРЕСА_1 . Цього ж дня ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 договором купівлі-продажу у рівних частках (по 3/100) відчужено 12/100 часток у праві власності на об`єкти незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 .
Отже, належна територіальній громаді міста в особі Миколаївській місцевої ради земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:03:074:0015 по АДРЕСА_2 за відсутності будь-якої правової підстави використовується ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 для розміщення та обслуговування будівель. Крім іншого, ця обставина унеможливлює виконання рішення Вищого господарського суду України від 06 вересня 2017 року.
Посилаючись на наведені обставини, прокурор вважає, що поновлення порушених прав територіальної громади міста Миколаєва шляхом реального повернення земельної ділянки Миколаївській міській раді можливо лише внаслідок скасування в судовому порядку державної реєстрації речових прав відповідачів на об`єкти нерухомості та знесення таких об`єктів.
У відзиві на позовну заяву ТОВ «Транс-Імпорт» просило відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилалося на те, що реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна незавершеного будівництва адміністративно-виробничої бази з гаражем-стоянкою для вантажних автомобілів по АДРЕСА_1 відбулася 23 травня 2017 року, тобто в період дії договору оренди землі № 10944 від 16 липня 2015 року. Відчуження нерухомого майна в спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 також здійснено в період дії договору оренди, оскільки договір визнано недійсним на майбутнє тільки 06 вересня 2017 року постановою Вищого господарського суду України. Тобто до постановлення рішення судом користування ТОВ «Транс-Імпорт» земельною ділянкою було законним. За такого, орендарем земельна ділянка використовувалася в межах її цільового призначення, а тому зведення ТОВ «Транс-Імпорт» на спірній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна є законним. 
Також ТОВ «Транс-Імпорт» посилалося на те, що з дати відчуження земельної ділянки - 17 липня 2017 року не є користувачем земельної ділянки, а порушення прав власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на майно, не відповідає критерію «законності», оскільки вони є добросовісними набувачами приміщень. 
У відповіді на відзив заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 вказав, що виконання будівельних робіт, а також оформлення ТОВ «Транс-Імпорт» права власності на нерухоме майно відбулося на підставі очевидного зловживання відповідачем своїми цивільними правами. Так, мав місце факт подання ТОВ «Транс-Імпорт» документа декларативного характеру, який надавав йому право на виконання будівельних робіт (та у подальшому - на реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна), на земельній ділянці, спір про законність використання якої для вказаних цілей був предметом триваючого розгляду господарським судом справи № 915/2046/15 за позовом Прокуратури Миколаївської області від 08.12.2015, про що відповідачу було відомо.
Договори купівлі-продажу від 17 липня 2017 року вчинені з недодержанням вимог, встановлених частинами першою - третьою статті 203 ЦК України, що у відповідності до статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання їх недійсними. Зокрема, при посвідченні договорів купівлі-продажу та державній реєстрації спірних об`єктів незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 приватним нотаріусом не було дотримано вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та пункту 68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, відповідно до якого для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, серед іншого подається документ, що засвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, а також технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.
На час укладення договорів купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва - 17 липня 2017 року, дія договору оренди земельної ділянки від 16 липня 2015 року була припинена, оскільки договір укладався на 2 роки. Рішень щодо продовження дії договору оренди міською радою не приймалося.
Щодо доводів відповідача на порушення державою принципів добросовісного управління, а також європейської Конвенції з прав людини стосовно втручання у мирне володіння спірною земельною ділянкою та об`єктами нерухомості, то вони є неспроможними через встановлення судами порушень законодавства міською радою під час відведення земельної ділянки відповідачу.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у своїх відзивах просили відмовити у задоволенні позовних вимог, надавши заперечення, аналогічні запереченням ТОВ «Транс Імпорт». Також посилалися на свою добросовісність під час набуття ними права власності на об`єкти нерухомого майна.
У відповіді на ці відзиви прокурор вказував на набуття ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, зі зловживанням своїми цивільними правами, оскільки договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна були укладені під час розгляду земельного спору Господарським судом та після припинення дії договору оренди земельної ділянки.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ленінського районного суд м. Миколаєва від 9 березня 2021 року задоволено позовні вимоги заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради про скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 
Скасовано державну реєстрацію права власності відповідачів на об`єкт нерухомого майна - незавершеного будівництва нежитлової будівлі - адміністративно-виробничої бази з гаражем-стоянкою для вантажних автомобілів по АДРЕСА_1 , відповідно до частки кожного з них. Також відповідачів зобов`язано усунути Миколаївській міській раді перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення зазначеного об`єкта нерухомості. 
З ТОВ «Транс-Імпорт» на користь прокуратури Миколаївської області стягнуто 1 921 грн. судового збору, зі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 - по 3 842 грн. з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Транс-Імпорт» відчужило об`єкти незаконного будівництва фізичним особам після закінчення строку дії укладеного між товариством і Миколаївською місцевою радою договору оренди земельної ділянки; відчуживши ці об`єкти, ТОВ «Транс- Імпорт» унеможливило виконання рішення Господарського суду у справі № 915/2046/15; є доцільним відновлення стану земельної ділянки, який існував до передачі її в оренду, саме шляхом знесення об`єктів нерухомого майна; підставою для звернення з позовом прокурора є не вчинення такої дії Миколаївською міською радою, що надає прокурору права представляти інтереси держави в суді.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Куценка Ю.В., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції про протиправність забудови земельної ділянки під час перебування в судах земельного спору, оскільки рішеннями господарських судів першої та апеляційної інстанції прокурору було відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради про надання ТОВ «Транс-Імпорт» дозволу на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 10000 кв.м. по АДРЕСА_2 за рахунок ділянки раніше даної товариству рішенням міської ради від 13.03.2008 № 22/44, та визнання договору оренди землі недійсним на майбутнє. 
Таке рішення Одеського апеляційного суду було постановлене 05 квітня 2017 року, і тільки 28 серпня 2017 року касаційна скарга прокурора була прийнята до провадження Вищим Господарським судом України, а 06 вересня 2017 року задоволено позовні вимоги.
Крім цього апелянт посилався на безпідставність висновку суду першої інстанції про заборону забудови спірної земельної ділянки з посиланням на рішення Вищого господарського суду України у справі № 915/2046/15, оскільки такий висновок у цьому рішенні відсутній.
Зазначав, що спірна земельна ділянка лише частково входить до меж озелененої зони спеціального призначення, де заборонено розміщення будинків, споруд та комунікацій, якщо вони не призначені для відпочинку, спорту або обслуговування приміського лісового господарства. Проте, прокурором при пред`явленні позову не встановлено призначення зведених будівель, їх відповідність нормам ДБН 360-92 та конкретне місцезнаходження цих споруд.
Також апелянт вважає необґрунтованим посилання суду на лист Департаменту Архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 27 серпня 2019 року № 17-3210 щодо ненадання довідки, оскільки ця інформація спростовується іншими наданими позивачем доказами.
Посилається на наявність у ТОВ «Транс-Імпорт» всіх необхідних документів для реєстрації права власності на об`єкти незавершеного будівництва.
Також, посилаючись на практику ЄСПЛ, зазначав, що позбавлення фізичних осіб права власності на нерухоме майно не буде відповідати критерію законності та буде порушувати принцип пропорційності втручання в приватне право власності.
Вказував також на практику ЄСПЛ, згідно якої помилки державного органу повинні покладатися на саму державу, а не виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. 
Крім цього апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права розглядом справи без участі сторін за наявності заяв про відкладення судового розгляду.
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу прокурор посилався на ті ж обставини, якими обґрунтовував позов, та на те, що Вищий господарський суд України дійшов висновку про порушення низки вимог земельного та містобудівного законодавства під час отримання ТОВ «Транс-Імпорт» права користування земельною ділянкою, зокрема належність території до озелененої зони, порядку передачі земельних ділянок в оренду на конкурентних засадах, та порушення пунктів 10.1, 10.4 розділу 10 ДБН 360-92, а обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи. 
Водночас зазначав, що підставою та предметом даного позову є не належність земельної ділянки до зеленої зони, а факт незаконного будівництва та реєстрації речових прав на об`єкти незавершеного будівництва, зведені на спірній земельній ділянці, що унеможливлює виконання рішення ВГСУ.
Крім цього вказував на безпідставність посилань апелянта на принципи «належного урядування» та «мирного (добросовісного) володіння своїм майном, оскільки земельна ділянка передана ТОВ «Транс-Імпорт» у користування незаконно, відсутність у нього прав власності на вказану земельну ділянку, а отже - і відсутність підстав передачі чого права іншим відповідачам.
Також зазначав, що практикою ЄСПЛ визначено, що принцип «належного урядування» не повинен заважати владі виправляти випадкові помилки, навіть якщо вони виникли внаслідок їхньої недбалості, оскільки зволікання з цим правом може призвести до ситуації, яка суперечитиме суспільним інтересам.
Інші відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

2.Мотивувальна частина
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В судове засідання апеляційного суду з`явилися прокурор, апелянт ОСОБА_1 та представник апелянта - адвокат Куценко Ю.О.
Направлені на адресу інших учасників справи судові повідомлення, повернуті до суду з відміткою про відсутність адресатів за вказаною адресою.
Частиною восьмою статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
За таких обставин, відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відповідачі вважаються такими, що повідомлені про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Частиною другою статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Також суд приймає до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи судом. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку неодноразово було предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України, відповідно до висновків якого обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року  у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року  у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі "Красношапка проти України"). 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
06.09.2017 року Вищий господарський суд України своєю постановою задовольнив позов прокуратури Миколаївської області у справі № 915/2046/15, визнав незаконним та скасовано пункт 6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 18.06.2015 № 48/35, пункт 3 розділу 1 рішення від 16.09.2014 № 43/33, якими ТОВ «Транс-Імпорт» надано дозвіл на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 10000 кв.м. по АДРЕСА_2 за рахунок ділянки раніше даної Товариству рішенням міської ради від 13.03.2008 № 22/44, з метою передачі в оренду для будівництва гаражу-стоянки для вантажних автомобілів підприємства.
Цим же рішенням господарського суду визнано недійсним на майбутнє договір оренди землі від 16.07.2015 № 10944 та зобов`язано ТОВ «Транс-Імпорт» повернути спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:03:074:0015 по вул. Кінцевій у м. Миколаєві територіальній громаді міста в особі Миколаївської міської ради.
Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що отримання ТОВ «Транс-Імпорт» земельної ділянки у користування відбулося з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, а саме статей 124, 134 ЗК України, пунктів 10.1, 10.4 розділу 10 ДБН 360-92, Генерального плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 № 35/18, без проведення земельних торгів та в межах озеленої зони спеціального призначення, будівництво на території якої заборонено.
Зазначені обставини враховані судом першої інстанції та обґрунтовано встановлено, що ці обставини відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не потребують додаткового доказування.
Виданий за вказаним вище рішенням господарського суду виконавчий документ був пред`явлений до виконання до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, але його повернуто державним виконавцем на підставі пункту 6 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника - ТОВ «Транс-Імпорт» відсутнє визначене виконавчим документом майно.
Із матеріалів справи також вбачається, що під час розгляду Господарськими судами спору щодо законності набуття земельної ділянки у користування, ТОВ «Транс-Імпорт» на цій ділянці збудувало низку будівель та 23.05.2017 зареєструвало відповідне речове право на них (запис у державному реєстрі за номером 20620332).
Факт будівництва нежитлових приміщень підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25.06.2019, складеним посадовою особою Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради.
Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою виникнення у ТОВ «Транс-Імпорт» права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зазначено довідку, серія та номер б/н, видану 11.02.2016 Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради та декларація про початок виконання будівельних робіт, серія та номер: МК082161441039 від 23.05.2016.
Але, як слідує з листа Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 27.08.2019 № 17-3210 наведена вище довідка ТОВ «Транс-Імпорт» від 11.02.2016 не видавалася.
Згідно відповіді Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.06.2019 № 1618 інвентаризаційна справа за адресою: АДРЕСА_1 - відсутня.
17.07.2017 ТОВ «Транс-Імпорт», в особі директора товариства ОСОБА_5 , відчужено ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , на підставі договору № 634 купівлі-продажу 88/100 частки у праві власності на незавершене будівництво по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до цього договору: - ОСОБА_1 придбав 6/100 часток об`єкта незавершеного будівництва, що складаються з нежитлових будівель літ. Д-1 готовністю 12%, літ. Е-1 готовністю 12 % (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 21426420 від 17.07.2017); - ОСОБА_5 придбав 76/100 частки об`єкта незавершеного будівництва, що складається з нежитлових будівель літ.А-1 готовністю 87%, літ.И-1 готовністю 12%, літ.К-1 готовністю 12%, навісу літ.Б-1 готовністю 89%, вбиральні-душу літ.В-1 готовністю 95%, сторожки літ.Г-1 готовністю 92% (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 21426545 від 17.07.2017); - ОСОБА_4 придбала 6/100 часток об`єкта незавершеного будівництва, що складається з нежитлових будівель літ.Л-1 готовністю 12%, літ.М-1 готовністю 12% (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 21426815 від 17.07.2017).
Також 17.07.2017 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу  ТОВ «Транс-Імпорт» відчужено   ОСОБА_6 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_2  12/100 часток у праві власності на об`єкти
незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 . 
 Відповідно до цього договору ОСОБА_6 придбав 3/100 частки об`єкта незавершеного будівництва, що складається з нежитлової будівлі літ.Н-1 готовністю 12% (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 21426915 від 17.07.2017); ОСОБА_3 придбав 3/100 частки об`єкта незавершеного будівництва, що складається з нежитлової будівлі літ.Ж -1 готовністю 12% (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 21426979 від 17.07.2017); ОСОБА_7 придбала 3/100 частки об`єкта незавершеного будівництва, що складається з нежитлової будівлі літ.О-1 готовністю 12% (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 21427039 від 17.07.2017); ОСОБА_2 придбала 3/100 частки об`єкта незавершеного будівництва, що складається з нежитлової будівлі літ.З-1 готовністю 12% (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 21427131 від 17.07.2017).
З листа відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 27.06.2019 № 186/115-19 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:03:074:0015 по АДРЕСА_2 , яка належить до комунальної форми власності, перебувала в оренді у ТОВ «Транс-Імпорт». Дата реєстрації речового права 19.06.2016, строк дії речового права (договору оренди 2 роки) 16.07.2017. Відомості про суб`єктів, які є користувачами земельної ділянки на теперішній час в Національній кадастровій системі відсутні.
З листа виконкому Миколаївської міської ради від 21.08.2019 № 4428/020201-40/14/19 дія договору оренди землі від 16.07.2015 № 10944 не продовжувалася. Між міською радою та ТОВ «Транс-Імпорт» додаткові угоди щодо продовження договору оренди землі № 10944 не укладалися.
Отже, будівництво на спірній земельній ділянці та реєстрація права власності на об`єкти незавершеного будівництва (запис у державному реєстрі № 20620332 від 23.05.2017), а також відчуження об`єктів незавершеного будівництва відповідачам - фізичним особам ТОВ «Транс-Імпорт» (записи в державному реєстрі від 17.07.2017) здійснено після звернення прокурора до господарського суду 08.12.2015 року та до прийняття Вищим господарським судом України 06.09.2017 року постанови.
При цьому, як слідує з досліджених судом доказів реєстрація права власності на об`єкти незавершеного будівництва проведена ТОВ «Транс-Імпорт» в період розгляду господарськими судами спору щодо правомірності виділення земельної ділянки та користування нею товариством, а також з використанням довідки Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 11.02.2016 б/н, походження якої не встановлено, та декларації про початок виконання будівельних робіт від 23.05.2016, яка має декларативний характер.
Позиція апеляційного суду
При розгляді справи апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга на судове рішення подана адвокатом Куценком Ю.О., який відповідно до ордеру про надання правової допомоги представляє інтереси фізичної особи - ОСОБА_1 . 
Висловлене в апеляційній скарзі клопотання про скасування судового рішення в цілому не може бути прийняте судом апеляційної інстанції, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено в тому числі щодо прав та обов`язків інших учасників справи -  ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та юридичної особи - ТОВ «Транс-Імпорт».
Оскільки адвокат Куценко Ю.А. інших учасників справи не представляє, а апеляційні скарги на судове рішення ними не подавалися, то рішення суду першої інстанції підлягає перегляду лише в частині позовних вимог, пред`явлених до фізичної особи ОСОБА_1 . 
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження №14-181цс18), серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.
Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.
Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю.
Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом при розгляді справи, земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:03:074:0015 по АДРЕСА_2 належить територіальній громаді міста в особі Миколаївської міської ради.
Згідно договору оренди землі від 16.07.2015 № 10944 між Миколаївською міською радою та ТОВ «Транс-Імпорт», зазначена земельна ділянка була передана ТОВ «Транс-Імпорт» в оренду строком на 2 роки для будівництва гаража-стоянки для вантажних автомобілів.
Постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2017 у справі № 915/2046/15 задоволено позов прокуратури Миколаївської області, визнано незаконним та скасовано пункт 6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 18.06.2015 № 48/35, пункт 3 розділу 1 рішення від 16.09.2014 № 43/33, якими надано ТОВ «Транс-Імпорт» дозвіл на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натуру (на місцевості) меж земельної ділянки площею 10000 кв.м. по АДРЕСА_2 за рахунок ділянки раніше даної Товариству рішенням міської ради від 13.03.2008 № 22/44, з метою передачі в оренду для будівництва гаражу-стоянки для вантажних автомобілів підприємства.
Цим же рішенням господарського суду визнано недійсним на майбутнє договір оренди землі від 16.07.2015 № 10944 та зобов`язано ТОВ «Транс-Імпорт» повернути спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:03:074:0015 по АДРЕСА_1 територіальній громаді міста в особі Миколаївської міської ради.
Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що отримання ТОВ «Транс-Імпорт» земельної ділянки у користування відбулося з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, а саме статей 124, 134 ЗК України, пунктів 10.1, 10.4 розділу 10 ДБН 360-92, Генерального плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 № 35/18, без проведення земельних торгів та в межах озелененої зони спеціального призначення, будівництво на території якої заборонено.
Таким чином, обставини, встановлені судовим рішенням господарського суду відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не потребують додаткового доказування.
ТОВ «Транс-Імпорт» на цій ділянці збудувало низку будівель, які не можна віднести до гаража-стоянки для вантажних автомобілів, та 23.05.2017 зареєструвало відповідне речове право на них (запис у державному реєстрі за номером 20620332). Підставою виникнення у ТОВ «Транс-Імпорт» права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зазначено довідку, серія та номер б/н, видану 11.02.2016 Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради та декларація про початок виконання будівельних робіт, серія та номер: МК082161441039 від 23.05.2016. 
Водночас, як слідує з листа Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 27.08.2019 № 17-3210 наведена вище довідка ТОВ «Транс-Імпорт» від 11.02.2016 не видавалася.
Проте оскільки рішення суду першої інстанції підлягає перегляду лише в частині позовних вимог, пред`явлених до фізичної особи ОСОБА_1 , апеляційний суд не переглядає рішення суду в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на майно записів про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Транс-Імпорт».
В подальшому, а саме 17.07.2017 (після закінчення дії договору оренди земельної ділянки), між ТОВ «Транс-Імпорт», в особі директора товариства ОСОБА_5 , та фізичними особами і, зокрема, ОСОБА_1 , укладено нотаріально посвідчений договір № 634 купівлі-продажу 88/100 частки у праві власності на незавершене будівництво по АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_1 придбав 6/100 частки об`єкта незавершеного будівництва, що складаються з нежитлових будівель літ. Д-1 готовністю 12%, літ. Е-1 готовністю 12 % (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 21426420 від 17.07.2017).
З листа відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 27.06.2019 № 186/115-19 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:03:074:0015 по АДРЕСА_2 , яка належить до комунальної форми власності, перебувала в оренді у ТОВ «Транс-Імпорт». Дата реєстрації речового права 19.06.2016, строк дії речового права (договору оренди 2 роки) 16.07.2017. Відомості про суб`єктів, які є користувачами земельної ділянки на теперішній час в Національній кадастровій системі відсутні.
Згідно листа Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 21.08.2019 № 4428/020201-40/14/19 дія договору оренди землі від 16.07.2015 № 10944 не продовжувалася. Між міською радою та ТОВ «Транс-Імпорт» додаткові угоди щодо продовження договору оренди землі № 10944 не укладалися, а договори оренди земельної ділянки по АДРЕСА_2 із громадянином ОСОБА_1 не укладалися.
Отже, оскільки ТОВ «Транс-Імпорт» не набуло у визначеному законом порядку права власності на об`єкти незавершеного будівництва, як того вимагає частина перша статті 328 ЦК України, то і не мало правомочностей власника, зокрема - розпоряджатися таким майном шляхом його відчуження відповідачам - фізичним особам, зокрема, ОСОБА_1 .
Таким чином, відчуження об`єктів незавершеного будівництва фізичним особам (зокрема, ОСОБА_1 ), яке ТОВ «Транс-Імпорт» здійснило 17.07.2017, тобто після закінчення строку дії договору оренди землі (діяв до 16.07.2017), є неправомірним.
Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому, реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 909/472/18.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс19) та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
За положеннями частини третьої статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Отже суд дійшов правильного висновку про необхідність скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на частку об`єкта незавершеного будівництва.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частини третьої статті 152 ЗК України).
Будь-яке будівництво на чужій земельній ділянці, має розглядатися як таке, що вчинене без правомірних підстав для ведення такої діяльності.
Водночас, для вирішення питання про знесення споруд, зведених на земельній ділянці без згоди власника цієї земельної ділянки необхідна оцінка балансу інтересів сторін за "трискладовим тестом" як юридичної конструкції, який є засобом перевірки необхідності втручання в права особи, вирішити конфлікт між правами та інтересами власника земельної ділянки та особи, яка звела на цій земельній ділянці об`єкт нерухомого майна.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. 
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Вирішуючи питання про знесення об`єкта нерухомого майна, суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності, насамперед, володільця цього майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. 
Установлення порушення статті 1 Першого протоколу, виправданість втручання у право власності напряму корелюються із законністю набуття майна, поведінкою набувача під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється.
Враховуючи, що набуття відповідачем права власності на нерухоме майно відбулося під час розгляду судами спору щодо правомірності використання ТОВ «Транс-Імпорт» земельної ділянки та після спливу строку дії договору оренди землі, його поведінку добросовісною вважати не можна.
Отже, апеляційний суд дійшов переконання, що за обставин справи, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, навіть у разі їх державної реєстрації, здійсненої не власником або без його згоди.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди Миколаївській міській раді в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення частини об`єкта нерухомого майна, оскільки до порушення права держави на земельну ділянку за кадастровим номером 4810136900:03:074:0015 вона не була забудована. Отже, має бути застосований спосіб захисту цивільного права у вигляді відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права, а саме шляхом знесення розташованих на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна.
Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи без участі сторін за наявності заяв про відкладення судового розгляду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Останнє судове засідання у справі відбувалося 01 березня 2021 року. Цього дня суд видалився до нарадчої кімнати та проголосив судове рішення 09 березня 2021 року.
Про розгляд справи 01 березня 2021 року відповідач ОСОБА_9 був повідомлений належним чином, отримавши судову повістку 19 січня 2021 року. На це вказує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 206 том ІІ). Заяви про відкладення слухання справи ні відповідач, ні його представник не подавали.
Розгляд справи без участі інших учасників справи прав апелянта не порушує.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права і ці порушення вплинули на права апелянта - відповідача ОСОБА_1 . 
Посилання в апеляційній скарзі на висновки судів вищої ланки не заслуговують на увагу, оскільки постановлені у справах з іншими обставинами, які не є подібними до справи, яка переглядається.
Усі інші доводи апеляційної скарги не впливають на встановлені колегією суддів обставини справи, та застосовані до них норми матеріального права.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Із змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Куценка Юрія Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Головуючий                                        Н.О.Тищук
Судді:                                                Т.Б.Кушнірова
       І.В.Лівінський                
---------------------------------
Повну постанову складено 26 червня 2023 року