ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року	Львів	Справа № 308/16635/22 пров. № А/857/5821/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Кузьмича С.М., Улицького В.З.
при секретарі судового засідання:                     Юник А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2023 року у справі №308/16635/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил (головуючий суддя першої інстанції – Іванов А.П., місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повного тексту – 21.03.2023),-
В С Т А Н О В И В:
Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Зудінов О.О. подав до суду через підсистему Електронний суд позов до відповідача Закарпатської митниці, в якому просить скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 29.11.2022 №0898/30500/22, а провадження у справі закрити.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було скориговано митну вартість за поданою електронною митною декларацією, зареєстрованою 06.10.2022 за №UA305160/2022/047116, так як до митної вартості товару помилково не були включені витрати на транспортування товару морським транспортом до порту Гданськ, включно з навантажувальним роботами, внаслідок чого розрахунок митної вартості товару зменшився на суму нарахованих позивачем мита та податку на додану вартість, однак у відповідності до ст.ст. 55 та 263 МК України, позивач подав відповідачу митну декларації за №UA305160/2022/048428 у графі 12 якої вказав скориговану митну вартість товару та сплатив відповідні митні платежі. Однак обставини коригування митної вартості стали підставою для висновку відповідача про вчинення позивачем дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів, з чим сторона позивача не погоджується, так як з`явлення в митній декларації помилкового числового значення митної вартості товару не охоплюється об`єктивною стороною порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2023 року позов задоволено частково. Постанову в.о. першого заступника начальника Закарпатської митниці Безкубського А.В. в справі про порушення митних правил №0898/30500/22 від 29.11.2022, постановлену щодо ОСОБА_1 , за ст. 485 Митного кодексу України, скасовано, а справу надіслано на новий розгляд до компетентного органу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Апелянт зазначає, що обґрунтовуючи адміністративний позов, Позивач наводила аргументи, які суд лише згадав в описовій частині рішення і залишив їх без розгляду та правової оцінки. В адміністративному позові порушувалось питання про неправомірність кваліфікації Відповідачем дій Позивача як порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України («Дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів»), і накладення на неї штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів - 104 420,88 грн.
Судом першої інстанції проігноровано викладені в адміністративному позові аргументи щодо неправомірності кваліфікації дій Позивача за ст. 485 МК України та притягнення її до адміністративної відповідальності.
А саме, дії Позивача кваліфіковано за статтею 485 МК України, яка передбачає відповідальність за з`явлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
Таким чином відповідальність за вказаною статтею настає у випадку встановлення факту наявності в митній декларації або наданих митниці документах неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, тобто недостовірних даних (інформації) стосовно складових, які використовуються під час її розрахунку.
Однак такі неправдиві відомості відсутні як у митній декларації від 06.10.2022 № UA305160/2022/047116, у зв`язку з поданням якої митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, імпортованих очолюваним Позивачем підприємством, так і в доданих до цієї декларації документах.
Апелянт зазначає, що з`явлення в митній декларації помилково розрахованого числового значення митної вартості товару не охоплюється об`єктивною стороною порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України.
Зазначені доводи, що свідчать про відсутність у даному випадку об`єктивної сторони правопорушення залишені судом першої інстанції без уваги.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі,  просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відповідач в судове засідання не прибув, про дату судового засідання був повідомлений шляхом надіслання повістки- повідомлення  та апеляційної скарги в його електронний кабінет.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що оскаржуваною постановою від 29.11.2022 у справі про порушення митних правил № 0898/30500/22 на позивача накладено стягнення, передбачене санкцією ст. 485 МК України у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить суму у 313262, 64 грн., за вчинення означеного порушення митних правил при нижчевказаних обставинах.
06.10.2022 директором (декларантом) ТОВ «Прайм Еквіп» Степаненко О.Ю. згідно з відомостей зазначених в графі 54 нижче вказаної МД до митного контролю та оформлення митному посту «Мукачево» Закарпатській митниці шляхом електронного декларування була подана митна декларація ІМ 40 ДЕ №UA305160/2022/047116 від 06.10.2022 та документи, а саме: CMR № б/н від 03.10.2022, інвойс № GF20220801 від 11.08.2022, пакувальний лист № б/н від 11.08.2022, коносамент; (Bill of lading) №WMSS22080344 від 18.08.2022, документ, що підтверджує вартість перевезення товару №144 від 03.10.2022, на товари, які надійшли від фірми «GUANGZHOU SHENGHUI ELECTROMECHANICAL CO., LTD» (ADD.: THE 6TH IN N0.333 OF JINPANNAN ROAD, ZHONGLUOTAN TOWN, BAIYUN DISTRICT, GUANGZHOU, CHINA) згідно з контракту №GSP101221 від 10.12.2021, на адресу ТОВ «Прайм Еквіп» (03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, буд. 6-Д, офіс 43) в транспортному засобі р.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .
По вищевказаній МД задекларовано товари - «Обладнання та частини для промислового виробництва та переробки харчових продуктів, нове, професійне, електричне, не для побутового призначення» в асортименті (всього за МД задекларовано 8 товарів) виробник - «GUANGZHOU SHENGHUI ELECTROMECHANICAL CO., LTD», країна виробництва: Китай, країна походження: Китай». Загальна вага брутто -12560.00 кг., j загальна вага нетто - 11418.00 кг., фактурна вартість - 43680,00 доларів СІЛА, митна Е вартість - 1798078,07 грн. До сплати нараховано митних платежів та податків у сумі 494148,46 грн ( в т.ч. мито - 112110,70 грн, ПДВ - 382037,76 грн.).
Відповідно з поданим декларантом до митної декларації документу, що підтверджує вартість перевезення товару (Довідка про транспортні витрати №144 від 03.10.2022) вартість транспортування вказаного вантажу від міста Гданськ (Польща) до митного переходу Ужгород - Вишнє Нємецьке (Україна) становить 200761,62 грн., та внесено вказану суму в митну декларацію для розрахунку митної вартості товарів на основі якої розраховані необхідні до сплати митні платежі та податки (гр.47 МД). Разом з тим в гр.20 МД зазначено умови поставки - FOB (Франко борт) CN (Китай) YANTIAN. Тобто при визначенні митної вартості товару до фактурної вартості товару повинна додаватися сума витрат на перевезення вантажу від місця YANTIAN (Китай) до митного кордону України.
06.10.2022 Закарпатською митницею направлено повідомлення декларанту, зокрема щодо необхідності «надати усі наявні відомості щодо підтвердження витрат на доставку товару морем з порту YANTIAN (Китай) до порту Гданськ (Польща)». Згідно з надісланої 07.10.2022 декларантом довідки про транспортні витрати № 07/10/2022/1 від 07.10.2022 вартість доставки вантажу від M.Yantian (Китай) до митного кордону України становить 382329 грн. Також декларантом надіслано рахунок-фактуру від 07.10.2022 № LS-4452552 до договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 09.11.2021 №9/11/21/2 між ТОВ «Прайм Еквіп» та ТОВ «Ламан Шипінг», в якій зазначено, що транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України становить 24011,00 грн.
07.10.2022 Закарпатською митницею направлено повідомлення декларанту: «Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані у тому числі подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Відповідно до ст. 54 МК України, митний орган має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.
Надані декларантом до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Так, відповідно до митної декларації та довідки про вартість транспортування №144 від 03.10.2022, вартість доставки вантажу від м. Гданськ (Польща) до митного кордону України становить 200761,62 грн.
Водночас згідно з надісланої декларантом довідки про транспортні витрати №07/10/2022/1 від 07.10.2022 вартість доставки вантажу від м. Yantian (Китай) до митного кордону України становить 382329 грн., однак дана сума не включена до митної вартості.
11.10.2022 Закарпатською митницею винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA305000/2022/000058/1, в якому зазначено «В рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (далі - МКУ), за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, встановлено, що заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана з наступних причин: 1) подані декларантом до митного оформлення документи, відповідно до умов, зазначених у статті 53 МКУ, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості; 2) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у ст. 58 МКУ в частині достовірності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості; 3) подані декларантом додаткові документи містять розбіжності щодо складових митної вартості.
Надані декларантом до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Так, відповідно до митної декларації та довідки про вартість транспортування №144 від 03.10.2022 вартість доставки вантажу від м. Гданськ (Польща) до митного кордону України становить 200761,62 грн.
Водночас згідно з надісланої декларантом довідки про транспортні витрати №07/10/2022/1 від 07.10.2022 вартість доставки вантажу від м. Yantian (Китай) до митного кордону України становить 382329 грн., однак дана сума не включена до митної вартості.
З урахуванням зазначеного вище, надані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, у зв`язку з чим відповідно до частини 3 статті 53 МК України було здійснено запит наступних додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару: - копію митної декларації країни відправлення; - договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; - інші додаткові документи, за наявності та за бажанням декларанта, що підтверджують митну вартість товару.
На запит митного органу декларантом надано: інструкцію з експлуатації електричної фритюрниці серії EF; прас-лист від 01.08.2022; договір на транспортне обслуговування від 22.09.2022 № П-22082202 між ТОВ «Прайм Еквіп» та перевізником ТОВ «Інтер Трейдинг», згідно з якого Перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у і міжнародних сполученнях; рахунок-фактуру від 29.09.2022 № СФ-0000056 до договору на транспортне обслуговування від 22.09.2022 № П-22082202 між ТОВ «Прайм Еквіп» та TОB «Інтер Трейдинг», в якому зазначено, що вартість міжнародного автомобільного перевезення контейнеру MSMU7435779 становить 200 761,62 грн.; договір про транспортно-експедиторське обслуговування від 09.11.2021 № 9/11/21/2 між ТОВ «Прайм Еквіп» та експедиром ТОВ «Ламан Шипінг», згідно з якого здійснювалось транспортно-експедиторське обслуговування; довідку про транспортні витрати від 07.10.2022 № 07/10/2022/1, видану ТОВ «Ламан Шипінг», у якій зазначено, що вартість міжнародної доставки вантажу, включаючи навантажувальні роботи у контейнері MSMU7435779 за маршрутом Yantian (China) - Gdansk (Poland) - державний кордон України, складає 382329,00 грн. (страхування вантажу не проводилося); рахунок-фактуру від 07.10.2022 № LS-4449650 до договору про транспортноекспедиторське обслуговування від 09.11.2021 №9/11/21/2 між ТОВ «Прайм Еквіп» та ТОВ «Ламан Шипінг», в якій зазначено, що морське перевезення вантажу за межами державного кордону України становлять 358318,00 грн. копія митної декларації країни відправлення від 12.08.2022 №531620220161542020; «лист-вибачення» від ТОВ «Прайм Еквіп» від 08.10.2022 № 0810-01 про помилку при заявленні транспортних витрат; рахунок-фактуру від 07.10.2022 № LS-4452552 до договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 09.11.2021 №9/11/21/2 між ТОВ «Прайм Еквіп» та ТОВ «Ламан Шипінг», в якій зазначено, що транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України становить 24011,00 грн.
За результатами опрацювання додатково наданих декларантом документів встановлено, що надані рахунки та довідки про вартість транспортування містять суперечливі відомості та розбіжності з відомостями, заявленими митному органу
Відповідно до розрахунку платежів необхідних до сплати за митною декларацією від 06.10.2022 ІМ40 ДЕ №UA305160/2022/047116, відповідно до винесеного рішення про коригування митної вартості товарів № UA305000/2022/000058/1 від 11.10.2022, наданих Управлінням МП КМВ та МТР ЗЕД Закарпатської митниці №1058/7.7-15/17 від 13.10. 2022, митні платежі та податки станом на дату подання вказаної МД повинні становити 598569,34 грн. (в т.ч. мито - 135406,59 грн, ПДВ - 463162,75 грн.).
Загальна сума недоборів складає 104420,88 грн. Отже сума необхідних до сплати митних платежів та податків за митною декларацією ІМ40 ДЕ № UA305160/2022/047116 від 06.10.2022 декларантом ТОВ «Прайм Еквіп» ОСОБА_1 було зменшено на 104420,88 грн.
В оскаржуваній постанові вказано, що декларантом (директором) ТОВ «Прайм Еквіп» ОСОБА_1 , у службові обов`язки якої входить виконання вимог встановлених МК України та іншими нормативно-правовими актами України з питань митної справи, при підготовці та поданні до митного оформлення МД типу ІМ 40 ДЕ №UA305160/2022/047116 від 06.10.2022, вчинено дії спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів, шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей необхідних для визначення митної вартості товару, що призвело до зменшення розміру необхідних до сплати митних платежів на суму 104420,88 грн., чим вчинено правопорушення, що передбачене ст. 485 МК України.
При цьому 13.10.2022 ОСОБА_1 подано до Закарпатської митниці митну декларацію №UA305160/2022/048428 у графі 12 якої вказано скориговану митну вартість товару й зазначено таку у сумі 2180407, 80 грн., митні платежі, обчислені згідно з цією митною вартістю товарів, становлять суму у 598569, 51 грн., що підтверджується інформацією з графи «В» (Подробиці розрахунків) вказаної декларації.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що у зв`язку з рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 15.06.2022 №4-р(ІІ)/2022, згідно з яким санкція статті 485 МК України у вигляді накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів не відповідає Конституції України, Верховною Радою України прийнято закон від 16.11.2022 №2760-IX. Відповідно до вказаного закону, що набув чинності 15.12.2022, статтю 485 МК України викладено в новій редакції. Санкцією у новій редакції за вчинення передбаченого статтею правопорушення є відповідальність у вигляді штрафу в розмірі від 50 до 150 відсотків несплаченої суми митних платежів. Оскільки на момент ухвалення рішення застосована Відповідачем санкція статті 485 МК України була нечинною, суд першої інстанції визнав неприйнятним накладення на позивача санкції у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів. Таким чином, з урахуванням рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 15.06.2022 №4-р(ІІ)/2022, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови та надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу.
Проте, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції такими, що суперечать обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції (Основного Закону) України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Дана норма Основного Закону України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень частини другої статті 2 КАС України під час розгляду оскаржуваної постанови суд має з`ясувати, чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – також КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно статті 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до частини четвертої статті 3 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.
Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – також Конвенція) притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції.
Згідно частини другої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі – також ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (зокрема, пункт 51 рішення у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).
Статтею 485 МК України встановлено, що з`явлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Таким чином, адміністративне правопорушення, передбачене статтею 485 МК України, може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.
Зі змісту статті 485 МК України випливає, що в діях винної особи має міститись прямий умисел як форма вини та особлива мета ухилення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру.
Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2022 року у справі № 3-20(ІІ)/2022 зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к) апеляційний суд наголошує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.
Відповідно до статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до частини восьмої статті 257 МК України митне оформлення товарів здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених МК України для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, утому числі і код товару УКТ ЗЕД.
За положеннями статті 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 МК України необхідно доведення факту з`явлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.
За змістом статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (далі – КУпАП) визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
При цьому, статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.
Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого статтею 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта вчинення такого на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 14.02.2020 у справі №159/1687/17, від 14 лютого 2020 року у справі №233/1783/16-а, від 22 травня 2020 року у справі №751/1477/17, від 20 серпня 2020 року у справі №553/1435/17.
Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Відповідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом з`явлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Частиною другою статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.
З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом (частини п`ята, шоста статті 264 МК України).
Склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.
Отже, зовнішній прояв винного, протиправного діяння, передбаченого статтею 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).
Як уже встановлено судом та зазначалось вище, 05.10.2022 в Україну на адресу очолюваного Позивачем підприємства з Китаю був ввезений вантаж, який склали електронагрівальні прилади та обладнання, призначені для підприємств громадського харчування, пекарської та кондитерської промисловості, зокрема, грилі фритюрниці, пічі для випікання піци, машини для гамбургерів тощо, всього 8 найменувань (далі - товар), загальною вартістю 43 680 доларів США.
З метою митного оформлення товару Позивачем до Закарпатської митниці (далі - Відповідач) була подана електронна митна декларація, зареєстрована 06.10.2022 за №UA305160/2022/047116.
До митної декларації Позивачем були додані товаросупровідні документи на товар, зокрема: коносамент (Bill of lading) від 18.08.2022 № WMSS22080344; міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) від 04.10.2022 б/н; рахунок на оплату транспортних послуг ТОВ «Інтер Трейдінг» від 29.09.2022 №СФ-0000056; довідка про транспортні витрати ТОВ «Інтер Трейдінг» від 03.10.2022 № 144.
Графа 12 митної декларації містила інформацію про митну вартість товару, яка склала 1 798 078,07 грн.
Оскільки відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 МК України одною із складових митної вартості є витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, митна вартість була розрахована Позивачем з урахуванням вказаних вище документів, зокрема, рахунку на оплату транспортних послуг та довідки про транспортні витрати, виданих ТОВ «Інтер Трейдінг», що здійснювало перевезення товару автомобільним транспортом від морського порту Гданськ (Республіка Польща) до митної території України.
У межах процедури контролю правильності визначення митної вартості товару Відповідачем у відповідності до пункту 2 частини 5 статті 54 МК України були витребувані у Позивача додаткові документи.
У свою чергу Позивачем на підставі частини 5 статті 55 МК України проведено з Відповідачем консультації.
У межах вказаних митних формальностей була виявлена помилка в розрахунку митної вартості. А саме, до митної вартості товару не були включені витрати на транспортування товару морським транспортом до порту Гданськ.
Згідно з додатково наданими Позивачем Відповідачу рахунками на оплату транспортних послуг від 07.10.2022 №№LS-4449650, LS-4452552 та довідкою про транспортні витрати від 07.10.2022 № 07/10/2022/1, виданих ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ», вартість морського перевезення вантажу у контейнері MSMU7435779, включаючи навантажувальні роботи, склала - 382 329.00 грн.
З огляду на те, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 50 МК України митна вартість використовується для нарахування митних платежів, наслідком допущеної помилки в розрахунку митної вартості товару стало зменшення сум нарахованих Позивачем мита та податку на додану вартість, загальний розмір яких відповідно до графи «В» (Подробиці розрахунків) поданої митної декларації був заявлений у розмірі 494 148,46 грн.
Ураховуючи допущену Позивачем помилку, 11.10.2022 Відповідач на підставі статті 55 МК України прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA305000/2022/000058/1 та у відповідності до статті 256 МК України 13.10.2022 видав картку про відмову у митному оформленні (випуску) товарів № UA305160/2022/000106.
Згідно з графою 33 вказаного рішення при визначенні числового значення митної вартості Відповідач взяв за основу фактурну вартість товару (43 680,00 доларів США) та сукупні витрати на доставку товару (583 090,62 грн або 15 945,12 доларів США), зазначені у наданих Позивачем рахунках ТОВ «Інтер Трейдінг» від 29.09.2022 №СФ-0000056 (автомобільне перевезення - 200 761,62 грн), ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» від 07.10.2022 № LS-4449650 (морське перевезення - 358 318,00 грн) та від 07.10.2022 №LS-4452552 (експедиторське обслуговування - 24 011,00 грн).
Митну вартість кожного з 8-ми товарів визначено Відповідачем шляхом додавання до їх фактурної вартості пропорційно розподілених транспортних витрат.
Згідно з частиною 4 статті 55 МК України під час митного оформлення при прийнятті митним органом письмового рішення про коригування заявленої митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною 2 статті 263 цього кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 263 МК України у разі відмови в митному оформленні товарів, у тому числі у зв`язку з прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості товарів нова митна декларація подається митному органу, який здійснює митне оформлення товарів, не пізніше 10 робочих днів з дати такої відмови.
У відповідності до наведених норм МК України 13.10.2022 Позивач подала Відповідачу митну декларацію № UA305160/2022/048428, у графі 12 якої вказала скориговану митну вартість товару у сумі 2 180 407,80 грн, та сплатила митні платежі, обчислені згідно з цією митною вартістю товарів у сумі 598 569,51 грн, що підтверджується інформацією з графи «В» (Подробиці розрахунків) вказаної декларації.
Митна декларація № UA305160/2022/048428 13.10.2022 була оформлена Відповідачем, а товар випущений у вільний обіг.
Однак разом із завершенням процедури митного оформлення товару обставини коригування його митної вартості стали підставою для висновку Відповідача про вчинення Позивачем дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що є порушенням митних правил, передбаченим статтею 485 МК України, та для складення у зв`язку з цим 13.10.2022 протоколу про порушення митних правил № 0898/30500/22 у відношенні Позивача.
29.11.2022 за результатами розгляду справи про порушення митних правил №0898/30500/22 уповноваженою особою Відповідача винесено постанову, згідно з якою Позивач вчинила «дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів шляхом з`явлення в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, що призвело до зменшення розміру необхідних до сплати митних платежів на суму 104 420,88 грн». З мотивувальної частини постанови вбачається, вказані дії полягали у внесенні до митної декларації від 06.10.2022 за № UA305160/2022/047116 суми, що становить 200 761,62 грн.
Відповідно до постанови Позивач визнана винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів - 313 262,64 грн.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Статтею 486 МК України, встановлено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Згідно зі ст. 485 МК України(в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної постанови) з`явлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Відповідно до оскаржуваної постанови, дії Позивача кваліфіковано за статтею 485 МК України, яка передбачає відповідальність за з`явлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
Таким чином відповідальність за вказаною статтею настає у випадку встановлення факту наявності в митній декларації або наданих митниці документах неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, тобто недостовірних даних (інформації) стосовно складових, які використовуються під час її розрахунку.
Однак такі неправдиві відомості відсутні як у митній декларації від 06.10.2022 № UA305160/2022/047116, у зв`язку з поданням якої митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, імпортованих очолюваним Позивачем підприємством, так і в доданих до цієї декларації документах.
Як зазначалося вище, подана Позивачем митна декларація лише містила в графі 12 невірно розраховане числове значення митної вартості товару - 1 798 078,07 грн.
Однак з`явлення в митній декларації помилково розрахованого числового значення митної вартості товару не охоплюється об`єктивною стороною порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що наведені вище обставини  свідчать про відсутність у даному випадку об`єктивної сторони правопорушення та відповідно залишені судом першої інстанції без уваги.
Як уже зазначалось вище, наслідком припущеної Позивачем помилки під час розрахунку митної вартості товару стало зменшення суми митних платежів, що підлягали сплаті.
Причини зазначеної помилки були пояснені Відповідачу в листі Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Еквіп», директором якого є Позивач, від 08.10.2022 №0810-01.
Більше того, помилку, яка полягає у неврахуванні в сумі транспортних витрат на етапі перевезення товару морем, Позивач виявила самостійно після консультацій з Відповідачем, у зв`язку з чим надала необхідні додаткові документи.
Як свідчить зміст графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 11.10.2022 №UA305000/2022/000058/1, митну вартість товару скориговано саме на підставі наданих Позивачем документів.
Також важливим є те, що 13.10.2022 на підставі митної декларації №UA305160/2022/048428 товар оформлено зі сплатою усіх належних митних платежів.
Викладені вище обставини свідчать про відсутність у Позивача жодних намірів ухилитися від сплати належних митних платежів під час декларування товару.
При цьому згідно з диспозицією статті 485 МК України передбачене нею порушення митних правил вчиняється лише зі спеціальною протиправною метою - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.
Мета - це уявлення особи про суспільно небезпечний наслідок своїх протиправних дій та про ту шкоду, що, як усвідомлює винний, настане для охоронюваних законом відносин і яка є для нього бажаною. Мета дає змогу визначити заради чого, до якого результату спрямована суспільно небезпечна діяльність особи і вона може бути тільки у правопорушеннях, що вчиняються з прямим умислом, оскільки вона є свідченням бажання певного наслідку.
Належних та допустимих доказів наявності у Позивача відповідної мети матеріали справи не містять.
За відсутності обґрунтованих доказів, які свідчать саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом використання пільги) сам факт подання до митного оформлення транспортного засобу про який зазначено точні та достовірні відомості не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 МК України.
Аналогічна правова позиція КАС ВС викладена у постанові від 22 травня 2018 року (справа № 463/6189/15-а), з якої вбачається, що якщо особою не вчинено дій, спрямованих на приховування дійсних відомостей про товар, то склад правопорушення, передбаченого статті 485 МК України, відсутній.
Суд також враховує і те, що частиною шостою статті 69 МК України імперативно встановлено, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.
Крім того, доводи відповідача, що саме позивач заявив у митних деклараціях неправдиві відомості є необґрунтованими, оскільки не здобуто доказів прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України позивачем, а відтак всі сумніви тлумачиться на користь особи, яку звинувачують у вчиненні неправомірних дій.
Водночас, вирішуючи питання щодо застосування до позивача відповідальності, передбаченої статтею 485 МК України у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, колегія суддів зауважує на неконституційність правової норми, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності.
Так, згідно частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина друга статті 22 Конституції України визначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно статті 8 Основного Закону Конституція України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно частини другої статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно пунктів 1, 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Другий сенат Конституційного Суду України 15 червня ухвалив Рішення № 4-р(ІІ)/2022 у справі № 3-321/2019 (7780/19, 91/21) за конституційною скаргою   ОСОБА_2 та конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України статті 485 МК України (далі – Кодекс) (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності).
В мотивувальній частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив:
« 2. Розв`язуючи питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу другого статті 485 Кодексу, Конституційний Суд України виходить із такого.
2.1. За Основним Законом України «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави» (частина друга статті 3); «в Україні визнається і діє принцип верховенства права»; «Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй» (частини перша, друга статті 8); «конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані» (частина друга статті 22); «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним» (частина четверта статті 41); «юридична відповідальність особи має індивідуальний характер» (частина друга статті 61); виключно законами України визначаються: «права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина»; «засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них» (пункти 1, 22 частини першої статті 92).
2.2. Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адміністративної відповідальності, зазначав, що:
- « адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абзацу першого підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010);
- « суспільна користь адміністративних стягнень за адміністративні правопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абзацу першого підпункту 2.5 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021).
2.3. Конституційний Суд України зауважує, що Верховна Рада України має повноваження ухвалювати закони з унормуванням підстав та порядку притягнення осіб до адміністративної відповідальності, дотримуючись конституційних норм і принципів.
Тобто « парламент може ухвалювати законодавчі акти виключно на розвиток конституційних приписів, конкретизуючи та деталізуючи їх» (перше речення абзацу третього підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2020 року № 11-р/2020).
3. За частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності статті 69 Кримінального кодексу України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:
- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить пункт 3 частини першої статті 65 Кодексу, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини);
- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абзац шостий пункту 5 мотивувальної частини).
3.1. Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що визначені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) поняття «кримінальне звинувачення», «кримінальне правопорушення» мають «автономне значення». У зв`язку із цим Європейський суд з прав людини відповідно до сформованих ним критеріїв самостійно визначає, чи належить те або інше діяння до кримінального правопорушення.
Критеріями, на підставі яких Європейський суд з прав людини встановлює, чи застосовувати кримінальний аспект статті 6 Конвенції, є: 1) юридична кваліфікація діяння в національному законодавстві [тобто з`ясування того, як кваліфікують діяння в національному праві: кримінальне правопорушення (злочин), адміністративне правопорушення, дисциплінарне тощо]; 2) природа правопорушення; 3) характер і суворість (ступінь тяжкості) покарання, що його може бути застосовано до особи [рішення у справі Engel and others v. The Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), § 82, § 83]. Перший критерій є лише початковим і не має визначального значення. Водночас другий і третій критерії є вирішальними для з`ясування того, чи підпадає діяння під визначення «кримінальне правопорушення» у розумінні Конвенції. Для застосування статті 6 Конвенції в аспекті розуміння поняття «кримінальне звинувачення» достатньо, щоб правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» згідно з Конвенцією або щоб за вчинене правопорушення до особи було застосовано покарання, яке за своїм характером і ступенем суворості належало в цілому до «кримінальної» сфери [рішення у справі Lutz v. Germany від 25 серпня 1987 року (заява №9912/82), § 55].
Таким чином, за сталою практикою Європейського суду з прав людини такі адміністративні стягнення, як адміністративний арешт і значні адміністративні штрафи, є співмірними з кримінальним покаранням (рішення у справах Engel and others v. The Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), Гурепка проти України від 6 вересня 2005 року (заява №61406/00), Menarini Diagnostics S.R.L. v. Italy від 27 вересня 2011 року (заява № 43509/08)).
3.3 Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та враховуючи, що санкція статті 485 МК України у вигляді накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів є співмірною з кримінальним покаранням, Конституційний Суд України дійшов висновку, що попередньо сформульовані підходи до розуміння принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час призначення кримінального покарання є застосовними і в межах цього конституційного провадження.
З огляду на наведене Конституційний суд зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 485 Кодексу має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
4. У низці приписів Основного Закону України йдеться про «інтереси національної безпеки», «економічну безпеку», «громадський порядок» та інші явища, потреба захисту яких є правомірною (легітимною) метою застосування обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина.
У Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021 у цьому контексті зазначено, що встановлені Кодексом види адміністративних стягнень спрямовані на забезпечення конституційного правопорядку, безпеки суспільства, прав і свобод людини та є належними заходами, оскільки мають сприяти досягненню мети адміністративної відповідальності, що обумовлено потребами захисту митних інтересів України та митної безпеки (абзац п`ятий    підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини).
4.1. За статтею 6 Кодексу митні інтереси України - це національні інтереси України, забезпечення та реалізація яких досягається шляхом здійснення митної справи; митна безпека - це стан захищеності митних інтересів України.
Установлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу (частина перша    статті 7 Кодексу).
З метою захисту митних інтересів та митної безпеки України за порушення митних правил Кодексом установлено адміністративну відповідальність.
За статтею 461 Кодексу за порушення митних правил можуть бути накладені адміністративні стягнення у вигляді попередження, штрафу та конфіскації товарів, транспортних засобів комерційного призначення - безпосередніх предметів порушення митних правил, товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю (крім транспортних засобів комерційного призначення, які використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України за визначеними маршрутами та рейсами, що здійснюються відповідно до розкладу руху на підставі міжнародних договорів, укладених відповідно до закону), а також транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України поза місцем розташування митного органу.
Тобто правомірною метою встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина у сфері митних відносин та притягнення винної особи до відповідальності за порушення митних правил є потреба захисту митних інтересів та митної безпеки України.
4.2. Згідно зі статтею 487 Кодексу провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до Кодексу, а в частині, що її не регулює Кодекс, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що:
- адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9);
- адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23);
- стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України; при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (стаття 33).
Відповідно Кодексом установлено, що:
- завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (частина перша статті 486);
- посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 489).
Посутній аналіз наведених норм Кодексу і КУпАП, що регулюють відносини з притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідчить про те, що загалом ці норми мають розвивати, конкретизувати та деталізувати принципи Основного Закону України, зокрема принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, визначений частиною другою статті 61 Конституції України.
4.3. Конституційний Суд України, оцінюючи на відповідність Основному Закону України оспорюваний припис статті 485 Кодексу, передусім визнає можливість установлення в актах публічного законодавства (адміністративного, кримінального тощо) абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій, що, безперечно, є позитивним явищем у випадку, коли суб`єктом правозастосування є відмінний від суду орган влади.
Водночас Конституційний Суд України вкотре наголошує, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.
Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адміністративного стягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
4.4. Верховна Рада України на підставі пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України має повноваження визначати, які діяння є адміністративними правопорушеннями, та встановлювати відповідальність за них.
Статтею 485 Кодексу визначено адміністративну відповідальність за дії та (або) бездіяльність, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні діяння, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.
В абзаці першому зазначеної статті Кодексу встановлено, які дії та (або) бездіяльність можуть мати наслідком притягнення особи до відповідальності. В абзаці другому цієї ж статті Кодексу визначено санкцію - штраф у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
4.5. Оцінюючи оспорюваний припис статті 485 Кодексу на предмет дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності, Конституційний Суд України бере до уваги, що цей припис установлює відповідальність за низку різних протиправних діянь, визначених в абзаці першому цієї ж статті Кодексу. Ці діяння, хоча й мають основну об`єднувальну ознаку, а саме мету – «ухилення від сплати митних платежів», є різними за ступенем суспільної шкідливості, змістом тощо.
Незважаючи на таке різноманіття об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення, санкція статті 485 Кодексу має ознаки абсолютно визначеної та є безальтернативною, тобто такою, що встановлює лише один вид стягнення - штраф, який до того ж визначається у сталому розмірі відсотків.
Водночас через відсутність в оспорюваному приписі статті 485 Кодексу інших видів стягнень та неможливість зміни розміру відсотків, за якими визначається штраф, унеможливлюється індивідуалізація юридичної відповідальності з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
Потреба в індивідуалізації розміру штрафу є нагальною у випадках, коли цей розмір є істотним, унаслідок чого його застосування може бути надмірним втручанням у низку конституційних прав винної особи.
Позбавлення оспорюваним приписом статті 485 Кодексу суб`єкта накладення адміністративного стягнення (митного органу) можливості індивідуалізації адміністративного стягнення з урахуванням усієї сукупності обставин справи, на думку Конституційного Суду України, унеможливлює реалізацію принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 485 Кодексу та не створює належного законодавчого підґрунтя для застосування домірних заходів до порушника митних правил.
Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абзац другий статті 485 Кодексу суперечить частині другій статті 61 Конституції України.
5. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (частина перша); право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина друга); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта).
За частиною першою статті 64 Основного Закону України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, визначених Конституцією України.
5.1. Розглядаючи питання допустимих меж обмеження гарантованого Конституцією України права власності, Конституційний Суд України зазначав:
- «право власності не є абсолютним, тобто може бути обмежене, однак втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства. При обмеженні права власності в інтересах суспільства пропорційними можуть вважатися такі заходи, які є менш обтяжливими для прав і свобод приватних осіб з-поміж усіх доступних для застосування заходів» [абзац сьомий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Перший сенат) від 5 червня 2019 року № 3-р(I)/2019];
- « при обмеженні права власності в інтересах суспільства необхідними є не будь-які менш обтяжливі для прав і свобод осіб заходи, а ті з них, які здатні досягти легітимної мети на тому самому якісному рівні. Тобто законодавець зобов`язаний обирати той вид адміністративного стягнення, який менш обтяжливий для прав і свобод особи у конкретному випадку, і насамперед має визначити адекватну міру адміністративної відповідальності для досягнення її мети, тоді як суди забезпечують індивідуалізацію такої відповідальності залежно від обставин справи у межах законодавчо визначеної санкції» [абзац перший підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021].
5.2. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (абзац перший); проте попередні положення жодним чином не обмежують права держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за потрібне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (абзац другий).
Європейський суд з прав людини вказав, що « для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають . Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції » [рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява №77668/14), § 84].
Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання обґрунтовано відповідало [правомірній] меті. Іншими словами, потрібно досягти «справедливого балансу» між вимогами загальних потреб суспільства і вимогами захисту фундаментальних прав людини. Цього балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести особистий і надмірний тягар [див., зокрема, рішення у справах The Former King of Greece and Others v. Greece [GC] від 28 листопада 2002 року (заява №25701/94), ECHR 2000-XII, § 79, § 82; Jahn and Others v. Germany [GC] від 30 червня 2005 року (заяви №№46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-VI, § 81-94; Gogitidze and Others v. Georgiа від 12 травня 2015 року (заява №36862/05), § 97].
5.3. У рішенні у справі Краєва проти України від 13 січня 2022 року (заява №72858/13) Європейський суд з прав людини, констатувавши, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив, зокрема, що:
- накладення штрафу як таке становитиме втручання у право, гарантоване абзацом першим статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки воно позбавляє відповідну особу майна, а саме суми, яку необхідно сплатити (§ 23);
- щоб відповідати статті 1 Першого протоколу до Конвенції, захід [втручання] має відповідати трьом умовам: він має бути правомірним [ґрунтуватись на приписі права], переслідувати правомірну мету та забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й фундаментальними правами особи (§ 24);
- відповідно до частини першої статті 483 Кодексу, згідно з якою заявницю було визнано винною, штраф у розмірі, що дорівнює вартості товару, - що є дуже великою сумою, - та конфіскація товару були обов`язковими заходами без жодних винятків; відсутність дискреції стосовно цього не дала українським судам можливості врахувати індивідуальні обставини, що позбавляє сенсу будь-яку оцінку; Європейський суд з прав людини вже зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити потрібний справедливий баланс між вимогами загального інтересу та захистом права особи на власність (§ 31).
5.4. Ураховуючи приписи Основного Закону України, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, Конституційний Суд України зауважує, що визначена Верховною Радою України в межах її конституційних повноважень (стаття 91, пункт 22 частини першої статті 92 Конституції України) адміністративна відповідальність за дії та (або) бездіяльність, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні діяння, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, установлена статтею 485 Кодексу, безумовно є суспільно потрібною та переслідує правомірну мету - захист митних інтересів та митної безпеки України.
Ще однією умовою відповідності оспорюваного припису статті 485 Кодексу Основному Закону України є забезпечення ним належного нормативного підґрунтя для встановлення справедливого балансу між публічним інтересом у захисті митної безпеки України та захистом права власності особи, на яку накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Згідно з матеріалами справи на підставі статті 485 Кодексу на ОСОБА_2 було накладено штраф у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 1241821,17 грн. Розмір штрафу, накладеного на ОСОБА_3 , становив 41607,96 грн.
Конституційний Суд України констатує, що у 2017-2019 роках (період, у якому на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було накладено зазначені адміністративні стягнення) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць змінювався з 1600 грн до 2102 грн, а мінімальна заробітна плата в місячному розмірі - з 3200 грн до 4173 грн.
Тобто йдеться про багатократне перевищення розмірами штрафів, накладених на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , офіційно визначених державою на один календарний місяць розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати.
Джерелом сплати штрафів для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , безперечно, були їхні власні кошти. Тому накладення на них штрафів за вчинені правопорушення є втручанням держави в гарантоване Основним Законом України  право власності.
Оцінюючи абзац другий статті 485 Кодексу в контексті створення ним передумов для недопущення надмірного втручання у право власності особи з метою забезпечення справедливого балансу між вимогами публічного інтересу в захисті митних інтересів та митної безпеки України, з одного боку, та захистом права власності особи - з іншого, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зазначений припис статті 485 Кодексу не забезпечує бажаної гнучкості в діях та рішеннях органу державної влади під час визначення розміру штрафу щодо правопорушника з урахуванням усіх обставин справи. Тому внаслідок застосування оспорюваного припису статті 485 Кодексу не забезпечується справедливий баланс між вимогами публічного інтересу та захистом права власності особи, а сам цей припис є нормативним підґрунтям для надмірного втручання в гарантоване Основним Законом України  право власності.
Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абзац другий статті 485 Кодексу суперечить частинам першій, четвертій статті 41 Конституції України.»
Зважаючи на таку мотивацію, викладену в зазначеному Рішенні Конституційного Суду України, апеляційний суд зауважує, що в контексті справи, що розглядається, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі норми МК України, яка суперечить Основному Закону України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що на позивача накладено штраф в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 313 262,64 грн.., без урахування характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, оскільки абзац другий статті 485 МК України в редакції, чинній на час притягнення позивача до відповідальності, не передбачав такого урахування.
Застосовуючи висновки Конституційного Суду України, апеляційний суд також наголошує, що на час притягнення позивача до відповідальності прожитковий мінімум становив 2600 грн., а мінімальна заробітна плата – 6700 грн., що свідчить про багатократне перевищення розміру накладеного на позивача штрафу офіційно визначених державою на один календарний місяць розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати.
З врахуванням того, що джерелом виплати накладеного на позивача штрафу є, беззаперечно, його власні кошти.
Відтак, накладення такого штрафу апеляційний суд визнає втручанням держави в гарантоване Конституцією України право власності, яке (таке втручання) не забезпечує справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й фундаментальними правами позивача захисту права власності.
Відповідно до частини четвертої статті 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Відтак, апеляційний суд не може визнати правомірним притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі норми, яка суперечить Конституції України.
Аналізуючи вищенаведені норми Конституції України, Конвенції, МК України, КУпАП, з огляду на їх тлумачення у викладених рішеннях Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана постанова про порушення митних правил підлягає скасуванню не лише у зв`язку із відсутністю доказів наявності у Позивача відповідної мети з`явлення неправдивих відомостей необхідних для визначення митної вартості товару, а також внаслідок неконституційності норми закону, на підставі якої позивача притягнуто до відповідальності.
Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позовних вимоги з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
З урахуванням наведеного необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2466,11 грн.
Керуючись статтями 243, 250, 268, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2023 року у справі №308/16635/22 – скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Скасувати постанову Закарпатської митниці від 29.11.2022 в справі про порушення митних правил №0898/30500/22 та закрити провадження в справі.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. З. Улицький 	
Повне судове рішення складено 02.06.2023