ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року	Львів	Справа № 500/784/23 пров. № А/857/6583/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Большакової О.О., Качмара В.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року про повернення позовної заяви у справі № 500/784/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій (ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Мартиць О.І. в м. Тернополі Тернопільської області 27.03.2023 року в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач) в якому просить:
-          визнати протиправними дії відповідача, оформлені у листі-відповіді від 20.02.2023 № 561-503/Б-02/8-1900/23, в якому зазначено фактично про відмову нарахування та виплати з 01.05.2022 ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» (далі - Постанова № 713);
-          зобов`язати відповідача провести нарахування та здійснити щомісячну доплату до пенсії ОСОБА_1 в сумі 2000 грн, згідно з Постановою № 713, починаючи з 01.05.2022, після перерахунку пенсії, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі № 500/9278/21 та виплачувати нараховану пенсію з 01.05.2022. 
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу подати клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для його поновлення.
На виконання вимог вказаної ухвали позивачем 21.03.2023 подано доповнення до позовної заяви, де зазначено про незастосування норм статті 122 КАС України, оскільки спір виник у зв`язку з невиплатою недоплаченої всієї суми пенсії з вини держави в особі відповідача, а тому має проводитися без обмеження будь-яким строком.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року позовну заяву в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача провести нарахування та здійснити щомісячну доплату до пенсії позивачу в сумі 2000 грн, згідно з Постановою № 713 за період з 01.05.2022 по 09.09.2022 повернуто позивачу.
З ухвалою суду першої інстанції від 27.03.2023 року про повернення позовної заяви не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржена ухвала суду прийнята з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає те, що про порушення своїх прав відповідачем, а саме позбавлення доплати в сумі 2000 грн., дізнався з листа відповідача від 20.02.2023. За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 27.03.2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до ч. 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.
Судом встановлено, що предметом спору у розглядуваній адміністративній справі є правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті з 01.05.2022 ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн згідно Постанови № 713.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог за період з 01.05.2022 по 09.09.2022, суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовними вимогами за цей період, які стосуються періоду поза межами шести місяців.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, відповідають нормам процесуального права та фактичним обставинам справи.
Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення  зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинні здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Так, відповідно до частин першої-третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Апеляційний суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення пропущеного строку.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Відтак, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частини друга статті 123 КАС України).
Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частини шоста, восьма статті 169 КАС України).
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Із матеріалів адміністративного позову та змісту апеляційної скарги видно, що позивач (апелянт) свої доводи про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом обґрунтовує тим, що лише 20.02.2023 року з відповіді відповідача позивач дізнався про порушення своїх прав. Крім того вказав, що невиплата пенсії є триваючим порушенням, що на думку позивача є поважними причинами пропуску такого строку.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 10.03.2023 року.
Вирішуючи справу, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, а саме, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого законом строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Таким чином, отримуючи доплату до пенсії в сумі 2000 грн. з 01.05.2021 року, позивач не був обмежений у праві та можливості судового оскарження такої недоплати з моменту її настання, однак вказаних дій на захист порушеного права не вчиняв до 10.03.2023 року. При цьому, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. 
Зазначаючи, що про порушення свого права на доплату в сумі 2000 грн. дізнався з 20.02.2023 року з наданої на його запит відповіді відповідача, позивач жодних доказів на підтвердження відсутності об`єктивної можливості дізнатися про порушене право на отримання доплати до пенсії, а відтак звернутись до суду раніше, не надав.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта (позивача) про те, що про порушення своїх прав та інтересів він не міг дізнатися до 20.03.2023 року. Такий висновок апеляційний суд обґрунтовує тим, що позивач не був обмежений у можливостях як письмового звернення до пенсійного органу, так і самостійного виявлення невиплати спірної суми, наприклад шляхом доступу до особистого електронного кабінету на офіційному сайті Пенсійного фонду України.
Тобто при апеляційному перегляді справи не виявлено поважних причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.
Апеляційним судом проаналізовано подане позивачем до суду першої інстанції доповнення до позовної заяви (а.с. 20), в якому ОСОБА_1 покликається на судову практику Верховного Суду, викладену у постановах від 20.05.2020 року у справі № 815/1226/18 та від 24.11.2020 року у справі № 815/460/18, яка на думку апелянта підтверджує його право на звернення до суду без обмеження будь-яким строком, а тому просить поновити строк на звернення до суду.
Надаючи оцінку таким доводам, апеляційний суд зауважує, що обставини справи, що розглядається, суттєво різняться з обставинами, які встановлені у справах №№ 815/1226/18 та 815/460/18.
Зокрема, у справі № 815/1226/18 позивач вимагав виплати поновлення та виплати йому пенсії, виплата якої була призупинена у зв`язку з виїздом за межі України. Тобто мова йде про нараховану, але не виплачену з вини держави пенсію.
У справі ж, що розглядається, спір стосується сум, які ще не були нараховані позивачу.
У справі № 815/460/18 Верховний Суд, покликаючись на положення статті 51 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), дійшов висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.
Частина третя статті 51 Закону № 2262-ХІІ в чинній редакції дійсно передбачає, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що за обставинами справи № 815/460/18 пенсійний орган відмовив у перерахунку пенсії на підставі довідки, яка містила відомості про збільшені розміри грошового забезпечення.
А у справі, яка є предметом даного апеляційного розгляду, позивач оспорює суму доплати до пенсії, яка жодним чином не пов`язана із зміною розміру грошового забезпечення осіб, які мають право на перерахунок згідно з Законом № 2262-ХІІ, чи із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування у справі, що розглядається, правових висновків Верховного Суду, викладених у справах №№ 815/1226/18 та 815/460/18, на яких наголошував позивач, заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпними, а доводи апелянта - безпідставними.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року про повернення позовної заяви у справі № 500/784/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар